ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" січня 2020 р.           Справа№ 927/305/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
при секретарі судового засідання Пшеницькій Т.І.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.01.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 (повний текст рішення складено 29.08.2019)
у справі №927/305/19 (суддя Фесюра М.В.)
за позовом Чернігівської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Творчий кластер "Ремзавод"
про стягнення 802 618,37 грн.
В судовому засіданні 30.01.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                         ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 Чернігівська міська рада звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Творчий кластер "Ремзавод" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 802 618,37 грн.
Позов обґрунтований використанням відповідачем земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, на якій розташоване належне відповідачу майно, без відповідного договору щодо права користування земельною ділянкою, а відтак як користувач земельної ділянки відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстави кошти, які мав заплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 у справі №927/305/19 в позові відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позивачем розміру земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод", а також недоведеності розміру заявленої до стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 18.09.2019 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального (ст. 206 ЗК України) та процесуального (ч. 5 ст. 236, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 ГПК України) права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Творчий кластер "Ремзавод" набуло об`єкти нерухомості без набуття земельної ділянки, яка є комунальною власністю Чернігівської міської ради та користувалося земельною ділянкою, визначаючи розмір земельних платежів на власний розсуд, що виключено вимогами законодавства.
Апелянт зазначає, що судом не досліджено питання чому задекларована площа земельної ділянки щороку є змінною, який відсоток та відповідно до якої нормативної грошової оцінки товариством застосовано. Контррозрахунку плати за землю відповідачем надано не було.
Скаржник наголошує, що в 2017 році ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" хоч і вчиняв окремі дії щодо оформлення права користування земельною ділянкою, однак протягом значного строку договір оренди так і не укладений, що свідчить про протиправну поведінку (бездіяльність) товариства.
Вказує, що з огляду на наявне в матеріалах справи свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22.11.2013 обґрунтовано віднесено об`єкти нерухомості саме до промислових, а не до інших категорій. 
Звертає увагу, що рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернігова» застосовується з 2018 року, отже нормативно грошова оцінка земель по проспекту Миру, 194, м. Чернігів визначена в межах однієї технічної документації міста.
На переконання апелянта, з урахуванням визначення площі спірної земельної ділянки сертифікованим інженером - землевпорядником (що в тому числі підтверджується при формуванні земельної ділянки), наявністю витягу з технічної документації №02-07/1305 від 02.06.2011, довідки відділу у м. Чернігові ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №19-25-3.36-1420/169-17 від 27.10.2017 станом на 01.01.2016 та інформації даного органу №205/409-17-0.36 від 28.07.2017, розмір заявлених до стягнення коштів є обґрунтованим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечує проти її задоволення, зазначає про її необґрунтованість, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача 24.09.2019 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі №927/305/19 апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 залишено без руху, з огляду на неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.
10.10.2019 позивачем до суду направлена заява про усунення недоліків, до якої, зокрема, надано оригінал платіжного доручення №0180/205 від 03.10.2019 про сплату 18058,91 грн. судового збору. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 у справі №927/305/19 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.11.2019.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2019, 12.12.2019 оголошено перерву у справі, останній раз на 30.01.2020.

Явка представників сторін

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.01.2020 заперечувати проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 30.01.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.
Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України). 
Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 13257196 від 22.11.2013, № 13255684 від 22.11.2013 право власності: на нежитлові приміщення будівель цеху шестерень з прибудовою, побутовий корпус з прибудовою літ. Б-1, Б1-1, Б2-1, Б3-1, Б4-1, Б5-1, загальною площею 4338 кв.м.; адмінбудівлю, літейного цеху, агрегатної дільниці, шихтового двору з прибудовами літ. В-2, В'-1, В2-1, В3-1, В4-1, В5-1, В6-1, В7-1, В8-1, В9-1, загальною площею 2926,1 кв.м. по пр. Миру, 194, корпуси 4, 6, у м. Чернігові зареєстроване за ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод". 
Вищевказані об`єкти нерухомості належали Відкритому акціонерному товариству "Чернігівський ремонтно-механічний завод "Жовтневий молот", яким з Чернігівською міською радою було укладено договір №314 від 03.06.2004 оренди земельної ділянки по проспекту Миру, 194, у місті Чернігові. 
Так, за актом прийому-передачі земельної ділянки, переданої в короткострокову оренду від 03.06.2004 (т.2, а.с.46), ВАТ "Чернігівський ремонтно-механічний завод "Жовтневий молот" передано в короткострокову оренду земельну ділянку по пр. Миру, 194, у м. Чернігові площею 6,96 га для експлуатації будівель і споруд, 0,12 га для експлуатації їдальні, 0,19 га та 0,11 га для експлуатації житлового фонду. 
08.02.2017 ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" звернулося до Чернігівської міської ради з заявою вих.№1 від 07.02.2017 з проханням надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 1,5891 га по пр. Миру, 194, у м. Чернігові для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Листом №1-24/1-57/155 від 12.05.2017 Виконавчий комітет Чернігівської міської ради повідомив відповідача, що на пленарному засіданні 19 сесії 7 скликання присутнього представника ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" проінформовано про питання та зауваження, які виникли при розгляді матеріалів щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки пр. Миру, 194, у м. Чернігові. Після 21.04.2017 на адресу Чернігівської міської ради від ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" клопотання про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по пр. Миру, 194, у м. Чернігові не надходило.
02.06.2017 ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" звернулося до Чернігівської міської ради з заявою вих.№5 від 02.06.2017 з проханням надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 1,5891 га по пр. Миру, 194, у м. Чернігові для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Рішенням Чернігівської міської ради №22/VІІ-27 від 17.08.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю "Творчий кластер "Ремзавод" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5891 га по пр. Миру, 194, у м. Чернігові для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови з подальшою передачею земельної ділянки в оренду. Встановлено відповідачу строк подачі на затвердження сесії міської ради розробленого та погодженого проекту землеустрою до 01.03.2018.
Проект землеустрою на вказану земельну ділянку було виготовлено інженером землевпорядником ФОП Даниленко М.М. та 23.11.2017 подано відповідачем на затвердження до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради.
Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради погодило проект землеустрою, надіславши інженеру землевпоряднику ФОП Даниленко М.М. висновок №01-24/779 від 27.12.2017.
06.04.2018 здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові, цільове призначення  - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, форма власності - інформація відсутня, кадастровий номер земельної ділянки 7410100000:01:012:0314 (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7406564542018 від 06.04.2018) (т.1, а.с.134).
Згідно із описом №1748/1 прийняття документів від 28.04.2018 ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" подано до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради пакет документів для прийняття рішення про надання, вилучення і передачу земельних ділянок у користування, у тому числі на умовах оренди (т. 1, а.с. 219).
Листом №01-08/982 від 05.05.2018 Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради повідомило відповідача, що у зв`язку з закінченням терміну дії дозволу, питання надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові було включено до проекту рішення міської ради №30/VІІ, але не набрало необхідної кількості голосів і було знято з розгляду.
Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради листом №01-21/708 від 06.06.2018 повідомило ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод", що рішенням міської ради №31/VІІ-23 від 31.05.2018 відповідачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Згідно інформаційної довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області №3300/10/25-01-12-03-03 від 20.07.2017 (т.1, а.с. 79), ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" задекларувало наступні зобов`язання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності на території міста Чернігова: податкова декларація за 2014 рік не подавалась, податкова декларація за 2015 рік - площа земельної ділянки 1303,8 кв.м. задеклароване зобов`язання з орендної плати за землю 19322,32 грн., податкова декларація за 2016 рік - площа земельної ділянки 734 кв.м. задеклароване зобов`язання з орендної плати за землю 15587,96 грн., податкова декларація за 2017 рік - площа земельної ділянки 7608 кв.м. задеклароване зобов`язання з орендної плати за землю 34224,52 грн.
У вказаній довідці з поміж іншого зазначено, що в подані ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" податкові декларації  кадастрового номеру земельної ділянки не містять, податковий борг по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності станом на 01.07.2017 відсутній, окремо звертаючи увагу, що ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" не звітує за земельну ділянку площею 15859 кв.м.
Разом з тим, з огляду на відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 12, 80, 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові перебуває у власності територіальної громади міста Чернігова. 
З урахуванням вказаних доказів, позивач стверджує, що відповідач з 01.09.2014 по 31.07.2017 використовував земельну ділянку площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові без виникнення права власності на земельну ділянку, права постійного користування та права оренди земельної ділянки без державної реєстрації цих прав, не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому порядку та розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти у розмірі орендної плати. Позивач здійснив розрахунок та звернувся до Господарського суду Чернігівської області з даним позовом, в якому на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України просить стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в загальному розмірі 802 618,37 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем розміру земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод", а також недоведеності розміру заявленої до стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
За приписами ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. 
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п. "д" ч. 1 ст. 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Тобто, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
При цьому, відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів ст.ст. 1212-1214 ЦК України. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.
Частина 1 ст. 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
Згідно зі ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Водночас за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що для вирішення даного спору встановленню підлягають обставини, зокрема чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти об`єктом цивільних прав та обґрунтованість порядку та підстав здійснення нарахування орендної плати за користування такою. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №922/391/18 від 11.02.2019.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України.
За приписами ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).
Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі за договором купівлі - продажу.
Визначення земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як встановлено приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Зазначені обставини, з урахуванням вимог ст. 77 ГПК України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Чернігівська міська рада, як позивач у даній справі, має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів)). 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17. 
Як вбачається із матеріалів справи та тексту позовної заяви, позивач визначає площу земельної ділянки, якою, на думку останнього, безпідставно користується відповідач та відповідно здійснює розрахунок орендної плати, яка підлягає стягненню з ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" на підставі звернень самого відповідача з проханням надати дозвіл на розробку документів землевідводу та меж такої земельної ділянки площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові, визначених відносно меж інших земельних ділянок суміжних користувачів.
Згідно інформаційної довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області №3300/10/25-01-12-03-03 від 20.07.2017 ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" задекларувало наступні зобов`язання по орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності на території міста Чернігова: податкова декларація за 2014 рік не подавалась; податкова декларація за 2015 рік - площа земельної ділянки 1303,8кв.м.; податкова декларація за 2016 рік - площа земельної ділянки 734 кв.м.; податкова декларація за 2017 рік - площа земельної ділянки 7608 кв.м.; податкові декларації кадастрового номеру земельної ділянки не містять, податковий борг по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності станом на 01.07.2017 відсутній, ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" не звітує за земельну ділянку площею 15859 кв.м.
Доказів будь-яких обстежень та перевірок використання вказаної земельної ділянки в період з 01.09.2014 по 31.07.2017 Чернігівською міською радою не надано, а розрахунки позивача виконані виходячи з припущення, що площа частини земної поверхні, займана відповідачем, була незмінною та дорівнює площі, яку позивач вважає займаною станом на 06.04.2018. Таким чином, позивач не надав суду належних та допустимих доказів зайняття відповідачем земельної ділянки площею 1,5859 га в період з 01.09.2014 по 31.07.2017.
Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано суду доказів того, що земельна ділянка площею 1,5859 га по проспекту Миру, 194, у м. Чернігові, за користування якою Чернігівська міська рада просить стягнути з ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" безпідставно збережені кошти, була сформована в натурі в розумінні ст. ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України як об`єкт цивільного права протягом зазначеного позивачем періоду з 01.09.2014 по 31.07.2017.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги у справі Чернігівською міською радою документально не обґрунтовані, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування займаної площі земельної ділянки, яка використовувалась відповідачем. Також судом встановлено, що земельна ділянка площею в спірний період не була сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Розрахунок заявленої до стягнення суми ґрунтується на припущеннях, оскільки будь-яких обставин, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка площею 1,5859 га в період з 01.09.2014 по 31.07.2017 використовувалась ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод" та була об`єктом права у вказаний період, належними і допустимими доказами позивачем доведено не було.
Враховуючи викладене, за обставин недоведеності позивачем розміру земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно ТОВ "Творчий кластер "Ремзавод", а також недоведеності розміру заявленої до стягнення з відповідача суми безпідставно збережених коштів, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.
Щодо заявлених відповідачем доводів про застосування строків позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
За загальним правилом, сформульованим, у тому числі, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Водночас позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № Б-39/189-08.
Враховуючи, що судом не вбачається правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог по суті, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає розгляду.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

Посилання скаржника на самостійне визначення відповідачем орієнтовного розміру земельної ділянки, щодо якої відповідач звертався за отриманням дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,5891 га по пр. Миру, 194, у м. Чернігові для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, не є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір площі земельної ділянки, яку використовував відповідач та безпосередньо обставин щодо її фактичного використання відповідачем.
Посилання скаржника на технічну та проектну документацію щодо обмірів земельної ділянки не спростовує вірних висновків суду першої інстанції щодо несформованості земельної ділянки та її відсутності як об`єкта цивільних прав у спірний (заявлений) період.
Апелянт не надає доказів щодо визначення розміру орендної плати з урахуванням нормативної грошової оцінки, а зазначає лише про те, що відповідач мав сплачувати за землю, як при укладенні договору.
Матеріли справи не містять доказів того, що в момент переходу у 2013 році права власності відповідача на об`єкти нерухомості, існував договір оренди спірної земельної ділянки між позивачем та попереднім власником об`єктів нерухомості.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову в позові.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 у справі №927/305/19.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                               ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 у справі №927/305/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.08.2019 у справі №927/305/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №927/305/19 повернути до Господарського суду Чернігівської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 10.02.2020.
Головуючий суддя                                                            І.М.  Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська