ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 лютого 2020 року           справа №200/8086/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року (повний текст складено 15 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/8086/19-а (суддя І інстанції - Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 листопада 2018 року №0093561-4210-0531, №0093563-4210-0531, №0093564-4210-0531, №0093565-4210-0531, №0093566-4210-0531, №0093567-4210-0531, №0093568-4210-0531, -
  
                                                              В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі також - ГУ ДФС у Донецькій області), третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 листопада 2018 року №0093561-4210-0531, №0093563-4210-0531, №0093564-4210-0531, №0093565-4210-0531, №0093566-4210-0531, №0093567-4210-0531, №0093568-4210-0531.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що об`єкти нерухомого майна, котрі є у власності позивача і призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік. Вказане підтверджується рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 березня 2019 року по адміністративній справі №200/12091/18-а, яке набуло законної сили, згідно якого були визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача про нарахуванню позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо цієї саме нежитлової нерухомості позивача, за 2017 рік.
Зазначає, що 25 грудня 2016 року, рішенням Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області за №7/1-1 "Про початок повноважень депутатів Соледарської міської ради", за результатами виборів депутатів Соледарської міської ради сьомого скликання обраних 18 грудня 2016 року об`єднаною територіальною громадою, відповідно до абзацу першого ч.2 ст.8 ЗУ "Про добровільне об`єднання територіальних громад", повноваження Міньківської сільської ради Бахмутського району Донецької області були завершені, а Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області, відповідно до абазу першого ч.3 ст.8 цього Закону стала правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, у тому числі і Міньківської сільської ради Бахмутського району Донецької області.
Посилаючись на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, що регулюють спірні правовідносини, позивач просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення: №0093561-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 1004,85 грн.; №0093563-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 20461,18 грн.; №0093564-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 22981,22 грн.;  №0093565-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 10563,71 грн.; №0093566-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 7079,02 грн.; №0093567-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 5600,36 грн.; №0093568-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 33652,12 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/8086/19-а позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093561-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093563-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093564-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093565-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093566-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093567-4210-0531. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 30 листопада 2018 року №0093568-4210-0531.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що поняття сільськогосподарський товаровиробник визначено у п.14.1.235. Кодексу - "для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець", яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах /озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. Виходячи з наведеного пільга за п.п. "ж" п. 266.2.2 ст. 266 ПКУ поширюється на суб`єктів господарювання які займаються виробництвом сільсько-господарської продукції та об`єкти нерухомості, що задіяні безпосередньо у такі діяльності. Зазначена пільга передбачена для стимулювання розвитку сільського господарства та сільгоспвиробників. На думку відповідача, ОСОБА_1 не веде підприємницьку та господарську діяльність сільськогосподарського напрямку, тому не має права користуватись пільгою, яка передбачена для суб`єктів господарювання - сільського господарства.
Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.06.2006 року ОСОБА_1 був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 2  237  000 00000005148 як фізична особа-підприємець та 29.03.2019 року знято з обліку, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
30 листопада 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області прийняті податкові повідомлення - рішення: №0093561-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 1004,85 грн.; №0093563-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 20461,18 грн.; №0093564-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 22981,22 грн.;  №0093565-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 10563,71 грн.; №0093566-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 7079,02 грн.; №0093567-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 5600,36 грн.; №0093568-4210-0531 від 30.11.2018 року на суму 33652,12 грн. (а.с. 13-19).
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем на підставі права власності у 2018 році обліковувались об`єкти нерухомого майна:
- нежитлова будівля, загальною площею 1679,90 м2, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Широка, 44б (а.с.22-23),
- нежитлова будівля, загальною площею 1885,80 м2, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Широка, 44в (а.с.24),
- нежитлова будівля, загальною площею 867,30 м2, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Широка, 42в (а.с. 25),
- нежитлова будівля семенного складу №12, загальною площею 581,20 м2, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Залізна, 42в (а.с. 26),
-нежитлова будівля магазину, загальною площею 459,80 м2, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Центральна, 4 (а.с. 70-72),
- нежитлове приміщення бетонний, критий шифером критий тік ін..№11, загальною площею 2762,90м2, яке розташоване за адресою: Донецька область, Бахмутський район, село Міньківка, вул. Залізна, 42в (а.с. 73-74).
Право власності на нежитлове приміщення м. Сіверськ, вул . Ямська 5 не зареєстровано за позивачем (а.с. 93-94).
Позивач оскаржує вищевказані рішення, як такі, що прийняті не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення із порушенням норм чинного законодавства.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Податковий кодекс України  (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно із статтею 265 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Статтею 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Пунктом 266.2 визначеної статті передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
При цьому, підпунктом 266.2.2 "ж" пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, станом на день винесення спірних податкових повідомлень-рішень) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Стаття 263 ПК України визначає базу оподаткування вказаним податком. Так, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 266.5 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , якфізична особа - підприємець мав додаткові види діяльності, як 01.46-розведення свиней, що давало право останньому займатись таким видом підприємницької діяльності.
При цьому посилання відповідача на те, що у позивача відсутні трудові ресурси щодо здійснення діяльності за кодом 01.46 - розведення свиней судом не можуть бути прийняті оскільки закон, у т.ч. Податковий кодекс України не ставить можливість здійснення того чи іншого виду підприємницької діяльності від наявності трудових ресурсів.
Щодо посилання відповідача на наявність договору оренди земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно між позивачем та ТОВ "АТО" укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1420985700:01:052:0008 площею 3,5622 га від 04 листопада 2011 року № 247.
Проте, відповідно до приписів підпункту 266.2.2 "ж" пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, станом на день винесення спірних податкових повідомлень-рішень) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Разом з тим, в редакції зазначеного підпункту Податкового кодексу України станом на 01 січня 2019 року, передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Як вбачається зі змісту вказаної норми, обов`язковою умовою, станом на 01 січня 2019 року, для звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є те, що споруди сільськогосподарських товаровиробників не здаються їх власниками в оренду. Водночас, така редакція пункту "ж" діє з 01 січня 2019 року.
В редакції ж Податкового кодексу України станом на 30 листопада 2018 року зазначений пункт не передбачав вказаних вище обмежень або умов.
За таких обставин, посилання відповідача на наявність договору оренди земельної ділянки є безпідставними.
У справі відсутні докази, що позивач впродовж 2015 року використовувала належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, вкладеною у постанові  від 01 жовтня 2019 року у справі  №0340/1905/18.
Крім того, згідно п.п.266.5.1. п.266.5. ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
У відповідності до п.п.12.3.5. п.12.3. ст.12 ПК України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
11 липня 2014 року рішенням Міньківської сільської ради за №6/46-319 були встановлені розміри ставок місцевих податків і зборів на 2015 рік. Зазначеним рішенням Міньківської сільської ради ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлової нерухомості, що перебуває у власності фізичних осіб не були встановлені. Таким чином з урахуванням вимог п.п. 12.3.5. п.12.3. ст.12, п.п.266.5.1. п.266.5. ст.266 ПК України мінімальна ставка податку встановлюється у розмірі 0,00 відсотків, і відповідач не мав законного права застосовувати для нарахування податку позивачу у розмірі 1,00 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати.
За таких обставин, відсутні підстави для покладення контролюючим органом у ситуації, що розглядається, на позивача обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.
Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, вкладеною у постанові  від 18 грудня 2018 року у справі  №  821/1619/16.
З  урахуванням приписів п.п.12.3.5. п.12.3. ст.12 ПК України, розташування об`єктів нерухомості  у с. Міньківка Донецька область, Бахмутський район, колегія суддів вважає безпідставним посилання податкового органу на  рішення Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області від 23 січня 2015 року «про внесення змін до рішення міської ради від 17.06.2014 № 6/42-604 « про встановлення  ставок  місцевих податків і зборів у м. Сіверську»
Також судом встановлено, що право власності на нежитлове приміщення м . Сіверськ, вул . Ямська 5 не зареєстровано за позивачем.
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №0093561-4210-0531 від 30.11.2018 року; №0093563-4210-0531 від 30.11.2018 року; №0093564-4210-0531 від 30.11.2018 року;  №0093565-4210-0531 від 30.11.2018 року; №0093566-4210-0531 від 30.11.2018 року; №0093567-4210-0531 від 30.11.2018 року; №0093568-4210-0531 від 30.11.2018 року є протиправними та підлягають скасуванню.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області,  третя особа, яка  не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 листопада 2018 року №0093561-4210-0531, №0093563-4210-0531, №0093564-4210-0531, №0093565-4210-0531, №0093566-4210-0531, №0093567-4210-0531, №0093568-4210-0531, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/8086/19-а - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 200/8086/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 11 лютого 2020 року.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В. Сіваченко