ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2372/20 Справа № 182/3461/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
               головуючого – судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року про відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради, про визначення порядку і способів участі у вихованні дитини, - 
в с т а н о в и л а:

       У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку і способів участі у вихованні дитини. 
       Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2019 року справу за позовом ОСОБА_2 передано на розгляд по територіальності до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська.
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. 
       В апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1  просить ухвалу  Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року скасувати та направити справу для розгляду в Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області за встановленою підсудністю, зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відкриття провадження по справі, оскільки місце її проживання зареєстроване у м.Нікополь. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
       Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
       Згідно із положеннями ст.ст.55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Питання про підсудність справ визначається ЦПК України, зокрема, параграфом 3 главою 2 розділу I - Територіальна юрисдикція (підсудність).
       Відповідно норм ЦПК України територіальна підсудність цивільних справ поділяється на загальну - за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК України), альтернативну - за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключну (ст.30 ЦПК України).
       Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
       Згідно з ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
       Реєстрація проживання або перебування фізичних осіб на території України регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.
       Статтями 3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце перебування фізичної особи – адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців за рік.
       Місце проживання – житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
       Реєстрація – внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
       Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
       Згідно із ч.17 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
       Враховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок реєстрації, як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.
       Згідно із ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
       Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.10 ст.187 ЦПК України).
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
       За приписами ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
       Недопустимість суперечок про підсудність означає, що суд, якому передана справа, не має права відмовити у прийнятті надісланої до нього справи, навіть якщо вважає таку передачу безпідставною. 
       Аналіз вищевказаних норм законодавства дає апеляційному суду підстави дійти висновку про те, що після надходження до суду позовної заяви і отримання її головуючим суддею, останній зобов`язаний здійснити всі можливі дії для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) фізичної особи.
       Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області були дотриманні вказані вище норми законодавства та після встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_1 (а.с.20,21) справу було передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська в порядку п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України (а.с.26), який з врахуванням того, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана відкрив провадження по даній справі. 
       Отже, суддя Ленінського районного суду м.Дніпропетровська у відповідності до вимог ст.32 ЦПК України ухвалив законне рішення про прийняття справи до свого провадження та відкриття провадження.
       Спори між судами про підсудність не допускаються, для того, щоб не допустити безпідставної тяганини під час розгляду цивільних справ, що недопустимо з огляду на практику Європейського суду з прав людини. 
       З огляду на наведене і, враховуючи те, що норма ст.32 ЦПК України містить пряму заборону щодо спорів між судами з приводу підсудності та на суд покладено обов1язок прийняти справу до свого провадження після її направлення за правилами ст.31 ЦПК України, правові підстави для передачі справи до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області відсутні.
       Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про реєстрацію її місця проживання у м.Нікополь, яка відбулася 23 вересня 2019 року (а.с.45), не дає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки реєстрація була здійснена вже після прийняття ухвали про передачу даної справи за підсудністю та як наслідок цього відкриття провадження. 
       Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання. Тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою і її слід залишити без змін.
       До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що позовна заява ОСОБА_2 подана до суду у травні 2019 року та до цього часу не розглянута по суті, що свідчить про можливість порушення прав позивача на розгляд його справи впродовж розумного строку, що передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року про відкриття провадження залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.