ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року 

м.Харків

справа № 643/8220/19 
       
провадження № 22-ц/818/556/20         
       
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

Головуючого : Колтунової А.І.,
суддів: Бровченка І.О., Бурлаки І.В.

за участю: секретаря - Семикрас О.В. 

учасників справи - 

позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Холмовської А.Є. 
відповідача - ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року, ухвалене суддею - Логвіновим А.О., в залі суду в м.Харкові,-
ВСТАНОВИВ:
27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
       Позивач посилалася на ті обставини, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року з ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. щомісяця.
       Проте, дитина проживає в орендованій квартирі, потребує додаткових занять з репетитором з англійської мови та математики.
       Окрім того, вона несе додаткові витрати на її оздоровлення, спортивні заняття фітнесом, лікування дитини.
       Доходи, які отримує ОСОБА_1 , не дозволяють в повній мірі забезпечувати всім необхідним дитину, а розмір аліментів, які сплачує відповідач, є занадто низьким.
       У зв`язку з чим, позивач просила суд збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000,00 грн. до 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.
       Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував. 
Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивач при пред`явленні позову не надала належних та допустимих доказів в підтвердження того, що її матеріальний або сімейний стан погіршився, а його покращився. Проте, його матеріальний стан, як платника аліментів, навпаки, погіршився. 06 травня 2017 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_6 , яку він також повинен утримувати. Його посадовий оклад становить 4 310,00 грн., іншого доходу він не має. Просив суд у задоволенні позову відмовити.
       Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2019 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно з`ясовані всі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
       Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їх дитини, є вкрай необхідним, оскільки з часу винесення судом первинного рішення, в Україні відбулися безповоротні інфляційні процеси, внаслідок чого значно збільшився розмір витрат, як на утримання дитини, так і на її виховання.
Крім того, вона уклала новий шлюб та проживає з чоловіком в орендованій квартирі, власного житла у них немає. Її дохід є дуже низьким. З 11 жовтня 2018 року вона зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, як фізична особа підприємець, платник єдиного податку сума її річного доходу за 2018 рік складає 15 250,00 грн.
       Суд першої інстанції необґрунтовано не врахував, що відповідач є директором та засновником ТОВ «АРІЗОН ЛТД» і його доходи є значно більшими ніж ті, що він зазначив для суду. Їй відомо, що ОСОБА_3 придбав нерухомість та новий автомобіль.
       Отже, висновки суду першої інстанції відносно того, що матеріальний стан відповідача не поліпшився, не ґрунтуються на належних доказах.
       Не можуть бути визнані і правильними висновки суду першої інстанції про те, що додаткові витрати на розвиток дитини не є підставою для збільшення розміру аліментів.
       Зазначені вимоги нею пред`явлені не в порядку статті 185 Сімейного кодексу України (далі СК України), оскільки ці витрати понесені при звичайному способі життя дитини, необхідному для її повноцінного розвитку, а не викликаними особливими обставинами.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
ОСОБА_1 надано заперечення на відзив ОСОБА_3 , в якому вона зазначає, що її апеляційна скарга є обґрунтованою, а доводи відповідача, викладені у відзиві не спростовують аргументів позивача.
       В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник Холмовська А.Є. підтримували апеляційну скаргу.
        ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
       Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу і заперечення на відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що змінився матеріальний стан сторін після винесення судового рішення про стягнення аліментів.
       Відповідач надав докази, що у 2018 року у нього народилася дитина, яку він повинен також утримувати, його дохід складає в період з 2017 по 2018 роки 48070, 00 грн., що не свідчить про поліпшення його матеріального стану.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.
       Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
       Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.
       Дитина за згодою батьків залишилася проживати з матір`ю.
       Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25 травня 2017 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в сумі 1000,00 грн., але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 січня 2017 року.
       Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Як вбачається із змісту позовних вимог ОСОБА_1 підставою для збільшення розміру аліментів вона зазначає факт проживання її з новим чоловіком та дитиною в орендованій квартирі, її низькі доходи та наявність додаткових витрат для забезпечення потреб дитини (а.с. 2-3).
       При розгляді справи в суді було встановлено, що ОСОБА_1 - мати дитини, з 11 жовтня 2018 року зареєстрована як фізична особа - підприємець (а.с.71).
       Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за цей період вона отримала дохід у сумі 15 250,00 грн.(а.с. 74-76).
       З 01 липня 2017 року вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с. 9).
       Даних про те, що на її утриманні знаходяться інші особи в матеріалах справи відсутні.
       Із трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 24 лютого 2017 року вона була звільнена з посади секретаря керівника АТП -16363 і знаходилася на обліку в Харківському міському центрі зайнятості з березня по 29 травня 2017 року (а.с. 73).
       Отже, зібрані у справі докази свідчать про те, що матеріальний стан позивача не погіршився, оскільки на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів вона була безробітною, зараз вона зареєстрована в якості фізичної особи підприємця, її дохід склав за 2 неповних місяці 15 250,00 грн.
       Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 06 травня 2017 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 30).
        ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина, ОСОБА_6 , яку відповідач повинен утримувати (а.с. 31).
       Згідно наданої суду першої інстанції довідки вбачається, що відповідач з 31 січня 2017 року працює у ТОВ « АРІЗОН ЛТД» в якості директора, посадовий оклад становить 4310,00 грн. (а.с. 32).
       Отже, місце роботи відповідача та отримані ним доходи не змінилися.
       Доводи позивача про те, що він отримує інший дохід, придбав нерухомість та автомобіль, не підтверджені належними та допустимими доказами.
Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача адвоката Холмовської А.Є. були витребувані відомості з Головного управління ДПС у Харківській області, які підтвердили дохід ОСОБА_3 за місцем його роботи в зазначеній ним сумі (а.с. 124,141-142).
Із відповіді державної прикордонної служби України вбачається, що з червня 2017 року по 24 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_3 неодноразово перетинав державний кордон України та виїжджав до Російської Федерації (а.с. 122-123, 145).
Проте, судом не встановлено, що внаслідок перетинання державного кордону України ОСОБА_3 отримував будь - який прибуток.
       Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Проте, при розгляді справи в судах позивачем не надано належних та допустимих доказів, які відповідно до статей 76-78 ЦПК України обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання малолітньої доньки.
       Доводи апеляційної скарги про те, що з часу винесення судом первинного рішення в Україні відбулися безповоротні інфляційні процеси, у зв`язку з чим на сьогоднішній день значно збільшився розмір витрат на утримання дитини, не можуть бути самостійною підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, в якій зазначений вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.
       Зазначені висновки, викладені в правових позиціях Верховного Суду, а саме постановах від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, а також у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс/13.
       Вищенаведені доводи ОСОБА_1 були предметом розгляду суду першої інстанції, зазначеним доводам надана належна оцінка, висновків суду першої інстанції вони не спростовують.
       Інших вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували б висновки суду першої інстанції, впливали на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, апеляційна скарга не містить.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі обставин справи («Пронін проти України» № 63566/00823ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Наявність зазначеного судового рішення не перешкоджає ОСОБА_1 ставити питання про збільшення розміру аліментів на утримання дитини при наданні належних та допустимих доказів щодо зміни майнового стану сторін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, ст. 371, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-383, ст. 389 ЦПК України суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2019 року -залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 17 січня 2020 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.О. Бровченко

І.В. Бурлака