Справа № 308/5059/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        19 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.
з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 27 вересня 2019 року головуючим суддею Малюк В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, –

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, яку мотивує тим, що постановою апеляційного суду Закарпатської області від 06.11.2018 року стягнуто з відповідача на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яку йому було спричинено з вини відповідача – 08.01.2016 року внаслідок ДТП. На виконання вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, за яким ОСОБА_2 у квітні 2019 року, сплатив позивачу 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. З огляду на вказане, оскільки відшкодування шкоди мало місце лише у квітні 2019 року, то позивач просить суд стягнути з відповідача, за період з 09.01.2016 року по 31.03.2019 року, інфляційні втрати в розмірі - 3 830 грн. та 1 118,60 грн. - 3% річних.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року даний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 468 грн.32 грн. інфляційних втрат та 120 грн. 3% річних.

Не погоджуючись з даним рішенням  ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову та задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, лише з моменту набранням судовим рішенням законної сили. Вказує, що грошове зобов`язання виникло з моменту спричинення йому шкоди, а отже з цього часу він вправі ставити питання про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Встановлено, що 08.01.2016 року, внаслідок вчинення ДТП, відповідачем ОСОБА_2 була завдана моральна шкода позивачу ОСОБА_1 .

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 у справі №308/7258/16-ц, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.11.2018 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23.10.2017 року, залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_2 - 02.04.2019 року, як боржник сплатив позивачу 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, що підтверджується копією квитанції 0.0.1314452319 від 02.04.2019 року та постановою державного виконавця від 10.04.2019 р про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи позов лише частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Ужгородського міськрайонного суду набрало законної сили лише 06.11.2018 року, то інфляційні втрати та 3% річних слід стягнути з 07.11.2018 по день фактичного виконання рішення суду, що мало місце 02.04.2019.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів з огляд на таке.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

Відтак, зобов`язання яке виникло між сторонам, не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду лише визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Оскільки, відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так-як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу, і таке зобов`язання виникло саме з моменту спричинення шкоди.

Отже, позивач правомірно ставить питання про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних саме з 09.01.2016 (наступний день після ДТП).

Суд першої інстанції, стягнувши вказані суми лише з моменту набранням рішенням законної сили, допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Кількість днів за період з 09.01.2016 по 02.04.2019 рівно 1179, а отже сума трьох відсотків річних, яка підлягає стягненню з відповідача становитиме суму 969,00 грн. (10 000 х 1179 : 365 х 3%).

Для визначення інфляційних втрат, апеляційний суд використовує офіційно оприлюднені дані щодо індексу споживчих цін за відповідні періоди.

За 2016 рік індекс споживчих цін встановлено 12,4%, а отже інфляційні втрати за 2016 рік становлять 1240 грн.

За 2017 рік індекс споживчих цін встановлено 13,7%, а отже інфляційні втрати за 2017 рік становлять 1370 грн.

За 2018 рік індекс споживчих цін встановлено 9,8%, а отже інфляційні втрати за 2018 рік становлять 980 грн.

За січень – березень 2019 року: січень 101,0; лютий 100,5; березень 100,9. Індекс споживчих цін за вказаний період становить 102,4 (1,010 * 1,005 * 1,009 = 102,4), тобто 2,4%, а отже інфляційні втрати становлять 240 грн.

Загальна сума інфляційних втрат становить 3830 грн.

Отже з відповідача підлягає стягненню 3830 грн. інфляційних втрат та 969,00 грн. трьох процентів річних.

Вказане є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних, які підлягають до стягнення.

Та оскільки ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної карги в силу приписів п. 2 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір, який підлягав сплаті за подання такої апеляційної скарги, що становить суму 1152,60 грн. (768,40 х 150%).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

постановив:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року, змінити стосовно стягнення розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_2 ) – 3830,00 грн. інфляційних втрат та 969,00 грн. трьох процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 1152,60 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді