ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8986/19 Справа № 206/763/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – 

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 08.05.2007 року договору (заява №б/н), відповідач отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.01.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 16778,43 грн., а саме: 10123,07 грн. – відсотки за користування кредитом, 5380,20 грн. – пеня, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 775,16 грн. – штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 16778,43 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. 
Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи. У зв`язку з відсутністю відповідача за відомою суду адресою, що також відповідає відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29.10.2019 року, сповіщення ОСОБА_1 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного заочного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено, що АТ КБ “ПриватБанк” надано копію заяви ОСОБА_1 від 17.07.2007 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я банківську карту з бажаним кредитним лімітом 500,00 грн., базовою відсотковою ставкою 22,8% з розрахунку 360 днів у році, комісією за кредитне обслуговування в розмірі 1% від суми заборгованості зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с. 9). 
Згідно змісту зазначеної вище заяви позичальника від 17.07.2007 року, порядок погашення заборгованості встановлюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с. 9 зворот). 
Зазначена вище заява не містить умов щодо розміру та порядку нарахування неустойки (пені, штрафів).
Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, якими передбачено, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 11-25). 
Крім того, в розділі “Загальні положення” витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ зазначено, зокрема, що банк діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року. 
Таким чином, на час укладення між сторонами кредитного договору у  2007 році, Умови та Правили надання банківських послуг в ПриватБанку, в редакції, що долучена позивачем до позовної заяви, не існувало. 
Заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. 
На підтвердження свого позову банком представлено розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.05.2007 року, відповідно до яких, станом на 10.01.2019 року, банком нарахована заборгованість в загальному розмірі16778,43 грн., а саме: 10123,07 грн. – відсотки за користування кредитом, 5380,20 грн. – пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 775,16 грн. – штраф (процентна складова) (а.с. 4-6, 7-8).
Колегія наголошує, що ні місцевому, ні апеляційному суду позивачем не надано письмові докази укладення між сторонами кредитного договору від 08.05.2007 року, з приводу якого заявлений позов у справі, що розглядається.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що даний позов заявлений банком з приводу неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору від 08.05.2007 року, враховуючи, що матеріали справи не містять відповідних процесуальних документів позивача щодо зміни позовних вимог та (або) обгрунтування, підстав позову; встановивши, що банком не надано суду будь-яких доказів укладення сторонами кредитного договору від 08.05.2007 року,  - колегія дійшла висновку про недоведеність та необгрунтованість заявлених банком позовних вимог, безпідставність встановлення місцевим судом факту укладення сторонами справи кредитного договору від 08.05.2007 року. 
Колегія наголошує, що ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду позивачем не надано письмові докази укладення між сторонами кредитного договору від 08.05.2007 року; клопотань про витребування відповідних доказів судом позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції. Позовних вимог з приводу стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 17.07.2007 року банком у даній справі не заявлено. 
У наданих позивачем розрахунках заборгованості та виписці з особового рахунку зазначено, що вони складені за кредитним договором від 08.05.2007 року; вказані розрахунки заборгованості сформовані за період з 08.05.2007 року. Однак, згідно копії заяви позичальника ОСОБА_1 , датою оформлення даної заяви, укладення кредитного договору а також датою відкриття рахунку є 17 липня 2007 року (а.с. 9 зворот). 
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі саме з наведених вище підстав.
       Місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що, однак, не призвело до неправильного висновку по суті позовних вимог. Враховуючи, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, колегія дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення без змін. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Суд наголошує, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду, на захист своїх прав та законних інтересів, з іншим позовом до відповідача, з інших підстав, за іншим обгрунтуванням. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2019 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді