УХВАЛА

24 лютого 2020 року 
м. Київ
Справа №  923/498/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 (головуючий суддя Разюк Г.П., судді Колоколов С.І., Мишкіна М.А.) та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 02.04.2019  (суддя Закурін М.К.) про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 923/498/18
за позовом Національного банку України
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"
про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:
02.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС"  через Південно-західний апеляційний господарський суд подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 02.04.2019 про повернення зустрічної позовної заяви у справі № 923/498/18.
Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого. 
Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 02.04.2019 залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 у справі № 923/498/18, повернуто зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" на підставі частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що зустрічний позов поданий з пропуском встановленого частиною 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України строку на пред`явлення зустрічного позову. 
Судові рішення мотивовані тим, що відповідач пропустив визначений статтею 180 Господарського процесуального кодексу України строк на пред`явлення  зустрічного позову, а також не подав заяв про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу.
Приписами пункту 3 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. 
За приписами частини 1 цієї ж статті відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. 
У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 118 Господарського процесуального кодексу України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.
У поданій касаційній скарзі скаржник зазначає, що не погоджується з Ухвалою та Постановою, вважає їх такими, що винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Посилаючись у поданій касаційній скарзі на судові рішень Європейського суду з прав людини від 28.05.1993 у справі Шулер- Цграгген проти Швейцарії (заява № 14518/89), від 12.07.1988 у справі Шенк проти Швейцарії, від 23.06.1993 у справі Руїз-Матеоз проти Іспанії (заява № 12952/87), від 28.03.2006 у справі Мельник проти України (заява № 23436/03), а також рішення у справі Устименко проти України, скаржник зазначає, що зустрічний позов має бути прийнятий судом першої інстанції та розглядатися разом з первісним позовом.
Судом встановлено, що у строк, встановлений спочатку ухвалою Господарського суду Херсонської області від 11.06.2018 (до 22.06.2018) та в подальшому ухвалою Господарського суду Херсонської області від 27.06.2018 (до 03.07.2018) для подання відзиву, відповідач двічі не використав свого процесуального права на подання зустрічної позовної заяви.
При цьому, відповідач із зустрічною позовною заявою звернувся лише 22.03.2019, тобто з порушенням строку, встановленого ухвалами місцевого господарського суду від 11.06.2018 та від 27.06.2018 із пропуском строку, передбаченого частиною 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, без клопотання про поновлення строку та зазначенням причин, через які він пропустив строк на звернення із зустрічною позовною заявою.
Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Враховуючи викладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо подання зустрічної позовної заяви з порушенням строків, встановлених частиною 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правомірного висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви.
Доводи викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (статті 180 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на зазначене правильне застосування судами попередніх інстанцій норм Господарського процесуального кодексу України під час прийняття оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Також, згідно абзацу четвертого частини 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
В касаційній скарзі не зазначено про існування різної правозастосовчої практики частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України щодо строку пред`явлення зустрічного позову. 
В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження у справі № 923/498/18.
Керуючись статтями 118, 180, 234, 235, частиною 2 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом до 08.02.2020), суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 923/498/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТОФИС" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 02.04.2019 у вказаній справі. 
2. Скаржнику надіслати копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами,  а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             Суховий В.Г.
Судді                                                                                                            Берднік І.С.
                                                                                                    Міщенко І.С.