ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/443/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №2-4281/10 Категорія: на ухвалу 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 лютого 2020 року                                                                м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар 	Попова М.В.	

учасники справи:
виконавець – головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюк В.П.,
боржник (скаржник) –  ОСОБА_1 ,
стягувач – ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу боржника на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2019 (повний текст складено 15.11.2019, суддя в суді першої інстанції Позарецька С.М.) у цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюка В.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач – ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії»,

в с т а н о в и в :

12.11.2019 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюк В.П. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника – ОСОБА_1 , до виконання ним своїх зобов`язань.
В обґрунтування вказав, що з 10.12.2009 на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження №24557303, до складу якого входить 20 виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб в загальній сумі 14822261,36 грн.
У ході виконання виконавчого провадження встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності 1 / 4 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 , та квартира за адресою АДРЕСА_2 . Вказане вище майно перебувало на реалізації у межах виконавчих проваджень, проте торги не відбулись у зв`язку з відсутністю покупців. Кошти за виконавчими провадженнями не стягнуто.
Відповідно до відповідей з ПФУ та ДФС України відсутні будь-які розрахункові рахунки відкриті в установах банків та станом на 22.10.2019, як працюючий за трудовими і цивільно-правовими договорами боржник ОСОБА_1 не перебуває, транспортних засобів зареєстрованих не значаться.
Вимоги щодо виконання рішення суду боржником були проігноровані. Боржник не здійснює будь-яких дій щодо погашення боргу за виконавчими документами. Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник регулярно перетинає державний кордон України.
Таким чином, посилаючись на ст.124 Конституції України, ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.6, 19 ЗУ «Про державну прикордонну службу», державний виконавець просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України вказаного боржника.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2019 вказане подання державного виконавця задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням №24557303.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, боржник подав 24.01.2020 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно нього. Зазначає, що у справі відсутні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього судом зобов`язань, що єдине може бути підставою для тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України. Невиконання зобов`язань боржником обумовлене об`єктивним обставинами – його незадовільним фінансовим становищем. Державний виконавець не врахував опис та реалізацію майна та майнових комплексів боржника за рішенням господарського суду Черкаської області. Борг перед ПАТ «ОТП Банк» боржник погасив за рахунок реалізації будівлі готелю з аптекою в м. Умань. Боргів перед правонаступником ПАТ «ОТП Банк» ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» боржник не має. На виконання рішень судів було реалізовано майно ФГ «УЕЛСІ» та Моринського комбінату продтоварів, однак суми боргу у виконавчому провадженні зменшені не були. Для погашення заборгованості перед АБ «Банк регіонального розвитку» працівники банку та органи поліції протиправно забрали обладнання, придбане за кредитні кошти боржником, та вивезли його в невідомому напрямку. На запити щодо долі цього майна боржнику відповідей не дано, відповідне кримінальне провадження не відкрито. За кордон боржник виїжджає для лікування та догляду за матір`ю дружини, яка має похилий вік. У грудні 2019 року постановами державного виконавця виконавчі документи у зв`язку з відсутністю майна в боржника повернуто стягувачам, однак обмеження у праві виїзду за межі України, попри зазначене, було встановлено.
У відзивах на апеляційну скаргу ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та АТ КБ «Приватбанк» просили суд відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають її законною та належним чином обґрунтованою.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження №24557303, до складу якого входить 20 виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб в загальній сумі 14822261,36 грн., що підтверджується даними облікової картки на вказане зведене виконавче провадження. 10.12.2009 державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Косолапом В.І. винесено постанову про об?єднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження №24557303.
У наданий для самостійного виконання термін, боржником ОСОБА_1 зобов`язання не виконані. З 10.12.2009 та до сьогодні рішення судів, виконання яких здійснюється у рамках зведеного виконавчого провадження, не виконані. Боржник на вимоги державного виконавця щодо виконання рішень суду не реагує та заходів, спрямованих на погашення боргу не вживає.
У ході виконання виконавчого провадження встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1 / 4 частина квартири АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №185751780 від 22.10.2019.
Указане майно арештоване та перебувало на реалізації через ДП «СЕТАМ» у межах виконавчих проваджень, проте торги не відбулись в зв?язку з відсутністю покупців. Кошти за виконавчими провадженнями не стягнуто.
На запити державного виконавця від 30.07.2019, ДФС України та ПФУ надано відповіді, з яких вбачається, що інформація щодо ОСОБА_1 стосовно його сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку та сум утриманого з них податку в ДРФО, а також щодо отримання пенсії - відсутня.
Відповідно до комп?ютерної бази НАІС та АСВП, станом на 22.10.2019 за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.
Також, в матеріалах подання державного виконавця наявне повідомлення Головного центру обробки інформації Державної прикордонної служби України з витягом про наявну інформацію у базі даних щодо перетинання державного кордону України громадянином України ОСОБА_1 , з якої вбачається, що він протягом 2018 та 2019 років неодноразово перетинав державний кордон України.
Зазначені обставини, на думку державного виконавця, свідчать про наявність підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у зв`язку з ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів.
Із правильністю зазначених доводів державного виконавця погодився й суд першої інстанції в цій справі, задовольняючи відповідне подання.
Апеляційний суд враховує, що правове регулювання обмеження боржників у праві виїзду за межі України здійснюється наступними нормативно-правовими актами.
Стаття 33 Конституції України передбачає право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільне залишення території України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Одночасно, пунктом 5 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Далі, ч.ч.1, 3 ст.441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. 
З системного аналізу вказаних норм права слідує, що державний виконавець вправі порушувати перед судом згідно норм ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межу України у разі якщо він ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань рішеннями судів.
Далі, згідно проведеного ВСУ узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».
Законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що вказує у даній справі державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків. На момент звернення до суду з відповідним поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Апеляційний суд вважає, що в даному випадку державним виконавцем не доведено всупереч вимог ч.1 ст.81 ЦПК України факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього зобов`язань, адже відсутність майна, за рахунок реалізації якого можливо задовольнити вимоги стягувачів, про що зазначає в цій справі державний виконавець, як і не проведення продажу майна боржника на прилюдних торгах у зв`язку з відсутністю їх учасників, не можуть свідчити про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення.
Інших обставин, які б доводили ухилення боржника, державний виконавець не наводить.
При цьому скаржник надає докази того, що наявне у нього майно реалізовується для погашення заборгованості перед стягувачами у зведеному виконавчому провадженні. 
Так ФК «Інвест Кредо» (один із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні), як правонаступник АТ «ОТП Банк», зазначає про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами від 09.11.2006 та 20.09.2006.
Крім того, постановою від 17.12.2019 державного виконавця повернуто стягувачу виконавчий документ – виконавчий лист №2-4281 від 17.11.2010 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь позивача у даній справі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії».
Отже за відсутності на виконанні в органу ДВС виконавчого документа, як у цій справі, не можна вести мову про можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України для забезпечення виконання ним своїх зобов`язань по судовому рішенню, оскільки відповідне рішення у примусовому порядку не виконується.
На зазначені обставини суд першої інстанції при розгляді подання державного виконавця уваги не звернув. Таким чином апеляційні доводи скаржника в цій справі заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2019 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про залишення без задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 441 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити.
Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2019 у цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюка В.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач – ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», – скасувати.
Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Горбатюка В.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повну постанову складено 25.02.2020.

Суддя-доповідач

Судді