Справа № 344/11831/18 
Провадження № 22-ц/4808/313/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Шамотайлом О.В. 2 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 5 грудня 2019 року, у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , третя особа – Слідче управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту,
в с т а н о в и в:
У серпні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – Слідче управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позовних вимог банк вказав, що 28.03.2007 року відповідач ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», назву якого в подальшому змінено на АТ «Укрсоцбанк», уклали Кредитний договір №1068-22/340, за умовами якого відповідач отримала кредит 79000,00 дол. США. В забезпечення цього кредитного договору того ж дня було укладено Іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Внаслідок неспроможності відповідача виконати свої зобов`язання за Кредитним договором №1068-22/340 від 28.03.2007 року, позивач вчиняє дії з метою реалізації майна, що перебуває у іпотеці.
Однак позивачу стало відомо, що реалізувати вищевказане майно на даний час неможливо, оскільки 14.03.2012 року старшим слідчим слідчого управління УМВС України в Івано-Франківській області Лісовою А.Ю. в рамках кримінальної справи №323152, порушеної 12.03.2012 року відносно ОСОБА_1 , було накладено арешт на дану квартиру та направлено вказану постанову на виконання в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ».
Вважає, що внаслідок винесення вказаної постанови про арешт порушено права позивача як власника відповідного майна.
Просить суд постановити рішення, яким звільнити з-під арешту двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.11.2019 року замінено сторону позивача - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.12.2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , третя особа – Слідче управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Альфа-банк» подало апеляційну скаргу. Вважає рішення таким, що прийняте за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зазначає, що наявність арешту предмету іпотеки істотно ускладнює реалізацію прав АТ «Альфа-Банк» на задоволення вимог за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки, чим порушуються його права як іпотекодержателя, оскільки воно не має можливості в примусовому порядку отримати належного виконання виконавчого напису нотаріуса.
Відмовляючи в задоволенні позову суд посилався на те, що кримінальну справу, в межах якої на майно було накладено арешт на даний час не закрито, а за таким фактом проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження №12014090000000207. Зважаючи, що кримінальна справа, в межах якої було накладено арешт на нерухоме майно не є закритою, а сам арешт було накладено під час дії КПК України 1960 року, то згідно положень п. 9 КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом.
З наведеного вбачається, що єдиним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду з цивільним позовом про звільнення майна з-під арешту, оскільки положення ст. 174 КПК України не поширюються на такі правовідносини в даній справі.
Більше того, як вбачається з наведеного вище, арешт на іпотечне майно накладено з метою забезпечення цивільного позову в кримінальній справі, а не в якості речового доказу, а тому доводи суду про те, що позов є передчасним, оскільки досудове слідство по справі не завершене є необґрунтованими, тим більше такий цивільний позов по даний час так і не заявлений.
З огляду на наведене просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 2 грудня 2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.
Представник третьої особи - Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №1068-22/340, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 79000,00 доларів США, що виражається за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору у розмірі 398950,00 грн., зі сплатою 12,7% річних та встановленим графіком погашення суми основної заборгованості (а.с. 9-10).
Того ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотеко держатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договору кредиту №1068-22/340 від 28.03.2007 року наступне нерухоме майно: квартиру двохкімнатну, загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 14-16).
28.07.2009 року сторонами було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту №1068-22/340 від 28.03.2007 року, зокрема, щодо суми наданого кредиту, процентної ставки за користування кредитом, графіку погашення та цілей кредиту (а.с. 11) та, відповідно, Додатковий договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 28.03.2007 року (а.с. 17).
11.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18312, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по Договору кредиту №1068-22/340 від 28.03.2007 року в загальній сумі 160833,70 доларів США за період з 4.03.2016 року по 14.03.2017 року (а.с. 181).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.03.2018 року ВП №56050534, приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №18312, виданого 11.09.2017 року (а.с. 182).
Судом встановлено також, що постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Івано-Франківській області капітана міліції Лісової А.Ю. від 14.03.2012 року було накладено арешт на нерухоме майно, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 , обвинуваченою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК України, зокрема, на двохкімнатну квартиру загальною площею 89,9 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м. по АДРЕСА_3 , що в м. Івано-Франківську (а.с. 140).
Як вбачається з пояснень старшого слідчого СУ ГУ НП в Івано-Франківській області Дацко Н. та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.10.2019 року, вищевказана постанова слідчого винесена в рамках кримінальної справи №323152. Дана кримінальна справа направлена з обвинувальним висновком до Івано-Франківського міського суду в порядку кримінально-процесуального кодексу 1960 року, проте за клопотанням потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших була направлена для додаткового розслідування. На підставі матеріалів кримінальної справи у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №12014090000000207 від 25.07.2014 року, досудове розслідування у якому на даний час проводиться (а.с. 135-139).
Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Бабій О.М. від 13.12.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника АТ «Укрсоцбанк» Матвійчука М.З. про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №12014090000000207 від 25.07.2014 року (а.с. 91-92).
Ухвалюючи рішення по даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов є передчасним, оскільки кримінальна справа, в рамках якої було накладено арешт, не закрита, проводиться досудове розслідування, на даний час відсутні підстави вважати порушеним право позивача на таке майно, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку : наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Разом з тим ч. 1 ст. 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
У правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №504/1306/15-ц (провадження №14-323цс19), від 24 квітня 2018 року у справі №202/5044/17 (провадження №14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №636/959/16-ц (провадження №14-366цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №640/17552/16-ц (провадження №14-418цс18) та від 27 березня 2019 року у справі №202/1452/18 (провадження №14-559цс18) зазначено, що порядок скасування арешту майна, накладеного в порядку кримінального судочинства, чинним законодавством визначено у статті 174 КПК України, відповідно до положень якої підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, у разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 9 Розділу XІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
В ч. 1 ст. 125 КПК України 1960 року, чинного на час винесення постанови про накладення арешту на майно, було передбачено, що слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.
Згідно ч. 3 ст. 28 КПК України 1960 року цивільний позов може бути пред`явлений як під час досудового слідства і дізнання, так і під час судового розгляду справи, але до початку судового слідства.
Після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового слідства. Судове слідство починається з читання обвинувального висновку, в справах, зазначених у частині першій статті 27 цього Кодексу, - з оголошення скарги потерпілого (ч. 1 ст. 297 КПК України 1960 року).
Відповідно до ч.ч. 1, 4-6 ст. 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Арешт майна і передача його на зберігання оформляються протоколом, який підписується особою, що проводила опис, понятими і особою, яка прийняла майно на зберігання. До протоколу додається підписаний цими особами опис переданого на зберігання майна. Для встановлення вартості описаного майна в необхідних випадках запрошується спеціаліст, який також підписує протокол і опис майна з його оцінкою. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
При наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 71, 72, 8, 9, 10 і 111 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом (ч. 1 ст. 248 КПК України 1960 року).
Зі змісту наведених норм вбачається, що арешт майна має тимчасовий характер і його максимальна можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства в порядку, передбаченому КПК України, вирішується в порядку кримінального судочинства.
Таким чином, оскільки кримінальна справа №323152, в рамках якої було накладено арешт на спірне майно, не закрита, на даний час проводиться додаткове розслідування по кримінальному провадженні №12014090000000207 від 25.07.2014 року, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
В силу частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Оскільки дана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у справі в цій частині слід закрити, роз`яснивши позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами кримінального судочинства, і що позивач вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст.ст. 255, 256, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 2 грудня 2019 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 , третя особа – Слідче управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, про звільнення майна з-під арешту – закрити.
Роз`яснити Акціонерному товариству «Альфа-Банк», що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами кримінального судочинства, і що Акціонерне товариство «Альфа-Банк» вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               О.В. Пнівчук