Постанова 
Іменем України 
23 січня 2020 року
м. Київ
справа № 700/1001/18
Провадження №  51-4795 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого –                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                    ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                         ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за                             № 12018250200000323за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Лисянка Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, 
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2019 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України на один рік обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року цей вирок змінено в частині встановлених судом фактичних обставин та призначеного покарання.
Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на: «…умисно не сплачував призначених судом аліментів, будь-якої матеріальної допомоги дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надавав, що призвело до виникнення загальної заборгованості станом на 01.10.2018 року в сумі 72623,11 грн.».
Ухвалено вважати правильним посилання в мотивувальній частині вироку на: «…умисно не сплачував призначених судом аліментів, будь-якої матеріальної допомоги дитині ОСОБА_7 не надавав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.10.2018 року  в сумі 35 596, 56 грн.».
Виключено з вступної частини вироку посилання на судимість ОСОБА_6 згідно ст. 89 КК України.
Пом`якшено ОСОБА_6 покарання та призначено за ч. 1 ст. 164 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) грн.
В решті вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
За вироком суду, з урахуванням змін внесених судом апеляційної інстанції, ОСОБА_6 визнаний винуватим, у тому, що згідно виконавчого листа Лисянського районного суду Черкаської області №2/700/570/13 від 24.12.2013 року, зобов`язаний був сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 29.11.2013 року до повноліття дитини.
Проте, ОСОБА_6 , маючи тимчасові заробітки, а також можливість надавати матеріальну допомогу, систематично, злісно, умисно не сплачував призначених судом аліментів, будь-якої матеріальної допомоги дитині ОСОБА_7 не надавав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.10.2018 року в сумі 35 596, 56 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд, у порушення вимог закону, розглянув справу та змінив вирок у відсутність потерпілої. Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а саме ст. 69 КК України, та як наслідок, м`якість призначеного покарання. Вважає, що апеляційний суд безпідставно застосував ст. 69 КК України та призначив покарання без урахування вимог ст. 50, 65 КК України.
Позиції учасників судового провадження 
Прокурор підтримав доводи, викладені у касаційній скарзі.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище засудженого.
Висновок суду про доведність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується покарання, призначеного апеляційним судом ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то касаційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо  ОСОБА_6 ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції. 
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права – є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Змінюючи вирок та застосовуючи ст. 69 КК України, апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, усі обставини справи, особу винного, який не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. 
Також, призначаючи покарання апеляційний суд послався на те, що ОСОБА_6 працевлаштувався та вживає заходів для виплати заборгованості по аліментах. 
Врахувавши наведене та взявши до уваги особу винного, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, визнання вини і щире каяття, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, і відповідно до вимог ст. 69 КК України, призначив інше більш м`яке покарання ніж передбачено санкцією частини 1 ст. 164 КК України.
Зваживши на всі обставини справи, серед яких й ті, на які посилається прокурор у скарзі, апеляційний суд призначив ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання. 
Таким чином, призначене апеляційним судом покарання із застосуванням ст. 69 КК України, є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчинення ним нових правопорушень. 
Підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, внаслідок м`якості і неправильного застосування ст. 69 КК України, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора, касаційний суд не вбачає, оскільки у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону при призначенні покарання засудженому, використав надані йому процесуальні можливості для перевірки судового рішення першої інстанції, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів прокурора про порушення вимог закону, а саме розгляд справи у відсутність потерпілої, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Частиною 4 ст. 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний розгляд провадження щодо ОСОБА_6 було призначено на 20 червня 2019 року на 12 год. 30 хв. про що повідомлено всіх учасників процесу листом від 14.05.2019 року (а. к. п. 98). 
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що потерпіла ОСОБА_9 отримала вказане повідомлення 17.05.2019 року (а. к. п. 101).
Зазначене свідчить про те, що апеляційний суд належним чином повідомив учасників процесу про дату розгляду апеляційної скарги прокурора, і потерпіла не була позбавлена можливості надати свої пояснення щодо поданої апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги не містять даних про неправильне застосування кримінального закону, чи істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування ухвали апеляційного суду, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                           ОСОБА_10                               ОСОБА_3