КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 лютого 2020 року 
м. Київ
справа № 752/24931/19
провадження №22-ц/824/3860/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
представник позивачів ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року /суддя Чередніченко Н.П./
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Євдокія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут Ірина Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Борис Олександрович про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, витребування з чужого незаконного володіння, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про  визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, скасування рішення про державну реєстрацію та запису про право власності, витребування з чужого незаконного володіння.
Ухвалою  Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху та неповною сплатою судового збору./а.с. 36-39/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що позивачем ОСОБА_2 , на вимогу суду, сплачено судовий збір пропорційно її вимогам у розмірі 4 802, 50 грн, також сплачено судовий збір за шість вимог немайнового характеру у розмірі 4 610, 40 грн. Судом першої інстанції безпідставно вказано на те, що позивачем не виконані вимоги ухвали суду.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , який також представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_3 є пенсіонеркою, єдиним засобом для існування є пенсія, а тому вона звернулась з клопотанням про відстрочення сплати судового збору строком на п`ять місяців. Надала докази про те, що сума судового збору значно перевищує 5 відсотків її річного доходу, що становить 36 008, 64 грн. Судом першої інстанції неналежно оцінено фінансове становище позивача, фактично обмежено у доступі до правосуддя.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянтів, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги  підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду  на підставі наступного.
Судом встановлено, що ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.12.2019 року, позов було залишено без руху, у зв`язку з не оплатою позивачами судового збору за всі вимоги немайнового та майнового характеру.
19.12.2019 року до суду на виконання зазначеної ухвали судді надійшла заява позивача ОСОБА_2 разом із оригіналами квитанцій про сплату судового збору за шість вимог немайнового характеру в сумі 4610,40 грн., а також в сумі 4802,50 грн. пропорційно до долі заявлених позовних вимог майнового характеру.
19.12.2019 року від позивача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору за вимогу майнового характеру про визнання за нею право власності на Ѕ частину квартири, в обґрунтування якої позивачем зазначено, що вона є пенсіонеркою, отримує невелику пенсію, та немає матеріальної можливості сплатити судовий збір, визначений законом.
Повертаючи позов, суд першої інстанції вказував на те, що відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов; ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, якою передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 
Вказуючи на те, що підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, а вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено підстав, які б поза розумним сумнівом вказували на неможливість його сплати позивачем. Посилання позивача на складне фінансове становище, яке унеможливлює сплату судового збору у визначеному законом розмірі, не доведено, а інших посилань на неможливість сплати судового збору позивачем не наведено.
Встановивши, що стороною позивачів у встановлений судом строк не було усунуто в повному обсязі недоліки, які зазначені в ухвалі судді від 05.12.2019 року, та не сплачено судовий збір за вимоги майнового характеру в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позову.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції не враховано, що позов заявлено двома позивачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Вказуючи про те, що недоліки по сплаті судового збору не усунуті стороною позивача, судом першої інстанції не враховано, що на вимогу про залишення позову без руху, ОСОБА_2 , сплачено судовий збір пропорційно її вимогам у розмірі 4 802, 50 грн, також сплачено судовий збір за шість вимог немайнового характеру у розмірі 4 610, 40 грн.
Залишаючи позов без руху, судом першої інстанції, всупереч вимогам закону, не визначено точної суми судового збору щодо кожного з позивачів, при цьому, після сплати ОСОБА_2 вище зазначеного судового збору, не вказано в якій саме сумі полягає недоплата та прийняте передчасне рішення про повернення позову.
В частині щодо вказівки суду першої інстанції на те, що звільнення від сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком, колегія суддів апеляційного суду вказує на те, що ОСОБА_3 просила відстрочити сплату судового збору на п`ять місяців, а не звільнити від його сплати. Зважаючи на обставини заявленого позову, його важливість для позивачів та часткову сплату судового збору - в його більшій частині, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про його повернення. 
Водночас, суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу ОСОБА_3 , що вона не позбавлена повторного звернення з клопотанням про розстрочення сплати судових витрат, однак таке клопотання повинно бути підтверджене доказами доходу заявника.
Відповідно до ч.  1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Керуючись ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року - задовольнити.
Ухвалу  Голосіївського районного суду міста Києва від 27 грудня 2019 року -скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: