ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
Іменем України
Справа № 638/18285/19
Провадження № 22-ц/818/1224/20
04 лютого 2020 року         
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Ніна Ігорівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Олександра Олександровича на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року (суддя Штих Т.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Ніна Ігорівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимировичп, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
встановив:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив визнати виконавчий напис № 1967 від 13.11.2019 року, виданий ПН КМНО ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини, посвідчений 10.06.2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 1147 таким, що не підлягає виконанню.
Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим написом.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року  в задоволенні заяви ОСОБА_1 – відмовлено. 
Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в даному випадку при накладенні арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 державним виконавцем забезпечено можливість стягнення всієї суми боргу за виконавчим написом в разі відмови в задоволенні позовної заяви. Накладений арешт на розрахункові рахунки повністю блокують можливість працювати позивача, оплачувати заробітну плату найманим працівникам, сплачувати податки, купувати продукти харчування та ін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що для задоволення заяви відсутні підстави, оскільки вона не є обґрунтованою та не підтверджена жодними доказами.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задволенні заяви про забезпеченя позову суд першої інстанції виходив з того, що заявою про забезпечення позову позивач фактично просить вирішити спір по суті.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Встановлено, що 13.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. вчинено виконавчий напис № 1967 від про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини, посвідчений 10.06.2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 1147.
Відповідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис про стягнення коштів на утримання сина ОСОБА_4 таким, що не підлягає виконанню.
Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що приватним виконавцем вже накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно, а також рахунки у банках, що унеможливлює порушень прав відповідача у майбутньому судовою колегією не приймаються.
Зупинення стягненя коштів на утримання дитини є порушенням ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса.
Враховуючи те, що ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
           Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника адвоката Прядко Олександра Олександровича – залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05.02.2020 року.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                              А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко