Постанова                       
Іменем України

29 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 367/4910/17-ц
провадження № 61-11695св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),   Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Кравець В. А., Шкоріної О. І., від 15 травня 2019 року.
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до          Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. (далі - приватний нотаріус КМНО Швець Р. О.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, щосторони 12 вересня         2008 року уклали кредитний договір № 2580449- CRED, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати йому кредит у розмірі 50 000,00 грн               до 10 вересня 2010 року, а він зобов`язався повернути його, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 32,00% річних та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором.
Приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О. 28 вересня 2016 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3085, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 125 200,13 грн.
Проте виконавчий напис вчинений поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги за кредитним договором, а тому цей напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 змінив підстави позову і вважав, що документи, подані банком для вчинення виконавчого напису, не є документами, які відповідно до закону можуть підтверджувати безспірність заборгованості позивача, стягнутої з нього за цим написом.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області суду, у складі судді Саранюк Л. П., від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1   відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено згідно з вимогами чинного законодавства, його складання не суперечить нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства і підстави для визнання його незаконним та таким, що не підлягає до виконанню, відсутні.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 грудня 2018 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги            ОСОБА_1 . 
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу               Швецем Р. О. 28 вересня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 3085.  Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі                  3 166,50 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини у справі. Місцевим судом не було враховано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Судом першої інстанції не було досліджено та не надано належної оцінки дотриманню при вчиненні нотаріусом виконавчого напису вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, не звернуто увагу на те, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 12 вересня 2008 року          по 01 серпня 2016 року), тобто виконавчий напис включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов`язання, що не відповідає положенням статті 61 Конституції України.      
Крім того, не враховано, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2012 року позовні вимоги                ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитними договором № 2504479- CRED від 12 вересня 2008 року у розмірі 51 846,96 грн. та стягнуто з ПАТ «Акцент Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Приват Банк» 10 000, 00 грн, а всього суму у розмірі          61 846,96 грн, яка складається з 26 007,05 грн - заборгованість за кредитом, 32 656,72 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 933,19 грн - штраф (процентна складова).
Судом першої інстанції не враховано, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено і ним було понесено судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу, що підтверджується наданими ними належними, допустимими та достовірними доказами, які не спростовані позивачем, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку на користь позивача понесених ними витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, у розмірі                11 000, 00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У червні 2019 року Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у частині вирішення питання про відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом здійснено неправильний висновок про наявність правових підстав для відшкодування позивачу понесених ними витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Стягнута сума коштів не є співмірною зі складністю даної справи, а винагорода адвоката явно завищена. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. 
11 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
12 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 250449-CRED. 
Відповідно до умов кредитного договору № 2504479-CRED від 12 вересня 2008 року банк зобов`язався надати ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 50 000,00 грн до 10 вересня 2010 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 32,00 % річних та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені кредитним договором.
За умовами кредитного договору № 2504479-CRED від 12 вересня 2008 року договір діє до 10 вересня 2010 року. 
Пунктом 5.7 кредитного договору № 2504479-CRED від 12 вересня 2008 року передбачено збільшення строку позовної давності, а саме «терміни позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів по даному договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років», тобто до 10 вересня        2015 року.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська     від 26 листопада 2012 року у справі № 2/0417/8879/2012 стягнуто з         ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу. Вказане рішення набрало законної сили 06 грудня 2012 року. 
11 лютого 2013 року державним виконавцем відділу виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якому боржнику запропоновано добровільно виконати зобов`язання.
10 серпня 2016 року та 16 серпня 2016 року на адресу ОСОБА_1 направлено письмові вимоги про усунення порушень за кредитним договором № 2504479- CRED від 12 вересня 2008 року.
28 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до приватного нотаріуса КМНО Швеця Р. О. заяву про вчинення виконавчого напису для стягнення боргу частинами за кредитним договором № 2504479-CRED від 12 вересня 2008 року.
28 вересня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Швецем Р. О. вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № 2504479-CRED                    від 12 вересня 2008 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Справа в касаційному порядку переглядається лише у частині вирішення питання про відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.
Із матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 було подано позовну заяву до                        ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус КМНО Швець Р. О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
ОСОБА_5 представляв інтереси позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 25 лютого 2015 року. Цією ж довіреністю передбачено, що інтереси ОСОБА_1 також може представляти ОСОБА_6 (а.с. 13).
Матеріали справи також містять довіреність від 23 серпня 2017 року, якою ОСОБА_1 уповноважив представляти його інтереси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 22).
09 листопада 2017 року ОСОБА_2 отримав право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 50)
25 листопада 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої допомоги № 23.
Вказаним договором визначено, що за підготовку до розгляду справи у суді та збір доказів клієнт має заплатити адвокату винагороду у розмірі                 8 000,00 грн. Винагорода за представництво у суді становить 1 500,00 грн за кожен факт прибуття адвоката чи його помічника у судове засідання. Також визначено гонорар у розмірі 20 % від ціни позову у випадку позитивного результату щодо розгляду справи (а.с. 47).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1                        від 25 листопада 2017 року ОСОБА_1 вніс 8 000,00 грн (а.с. 49).
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) від 02 січня 2018 року за договором про надання правничої допомоги № 23 від 25 листопада            2017 року адвокатом було визначено, що підготовка позовної заяви, збір доказів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження зайняло    20 год, представництво у суді 02 січня 2017 року - 1 судове засідання        (а.с. 51).
20 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Шенлі» (далі - АО «Шенлі») укладено договір про заміну сторони у договорі про надання правничої допомоги № 23 від 25 листопада 2017 року (замінено ОСОБА_2 на АО « Шенлі ») (а.с. 145).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 15                        від 31 липня 2018 року ОСОБА_1 вніс до АО «Шенлі» 7 500,00 грн (підстава - участь у п`яти судових засіданнях) (а.с. 146).
У судовому засіданні 06 грудня 2017 року представником ОСОБА_1 була ОСОБА_8 . Судове засідання тривало 6 хв (а.с. 152).
У судовому засіданні 02 січня 2018 року представником ОСОБА_1 був ОСОБА_2 . Судове засідання тривало 4 хв (а.с. 154).
У судовому засіданні 23 лютого 2018 року представником ОСОБА_1 був ОСОБА_2 . Судове засідання тривало 2 хв (а.с. 156).
У судовому засіданні 14 червня 2018 року представником ОСОБА_1 була ОСОБА_8 . Судове засідання тривало 2 хв (а.с. 158).
У судовому засіданні 09 серпня 2018 року представником ОСОБА_1 був ОСОБА_6 . Судове засідання тривало 5 хв (а.с. 159-160).
У судовому засіданні 26 вересня 2018 року представником ОСОБА_1 був ОСОБА_2 Судове засідання тривало 10 хв (а.с. 162).
У детальному описі робіт (наданих послуг) від 02 листопада 2018 року за договором про надання правничої допомоги № 23 від 25 листопада            2017 року, який підписаний ОСОБА_6 , визначено, що вартість наданих послуг становить 46 810,00 грн. Опис робіт не містить кількості витраченого часу на здійснення вказаних робіт (а.с. 169).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 23/3                        від 14 грудня 2018 року ОСОБА_1 вніс до АО «Шенлі» 6 000,00 грн (підстава - договір 23) (а.с. 175).
У судовому засіданні 02 листопада 2018 року представником ОСОБА_1 був ОСОБА_6 . Судове засідання тривало 9 хв (а.с. 182).
У судовому засіданні 18 грудня 2018 року представником ОСОБА_1 була ОСОБА_8 . Судове засідання тривало 7 хв (а.с. 144).
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від              30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року           № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.
Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої              статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
1. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом було враховано такі обставини як складності цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. 
Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг).
Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем у цій справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне вирішення апеляційним судом питання щодо компенсації витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у частині відшкодування витрат на правничу допомогу залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. В. Сердюк	
 	 	
 	І. М. Фаловська