ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2020 року 
Київ
справа №804/3193/17
адміністративне провадження №К/9901/35189/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування припису і постанови, визнання протиправною бездіяльності за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Шлай А.В., Кругового О.О., Прокопчук Т.С. від 17 жовтня 2017 року, 

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі - ПАТ «ДКХК», позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської Ради (далі - Управління ДАБК Дніпровської МР, відповідач), в якому з урахуванням уточнених вимог просило:
- визнати протиправним та скасувати припис про усунення ПАТ «ДКХК» порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управління ДАБК Дніпровської МР від 03 травня 2017 року; 
- визнати протиправною та скасувати постанову Управління ДАБК Дніпровської МР від 17 травня 2017 року № 45/1705 про визнання ПАТ «ДКХК» винним у вчиненні правопорушення, передбаченого пунктом 2 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», за якою накладено штраф у сумі 16840,00 грн; 
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області, яка пов`язана з відсутністю дієвого контролю за діяльністю Управління ДАБК Дніпровської МР під час прийняття постанови від 17 травня 2017 року № 45/1705 та припису від 03 травня 2015 року. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підприємством отримано поштою від Управління ДАБК Дніпровської МР такі документи: акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій від 28 квітня 2017 року, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03 травня 2017 року, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03 травня 2017 року, а також постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17 травня 2017 року № 45/1705. Вищезазначені документи складені у зв`язку з недопущенням посадових осіб відповідача до здійснення перевірки з питань дотримання вимог будівельного законодавства на об`єкті: «Реконструкція складу готової продукції по вул. Молодогвардійській, 1 у м. Дніпро, 49800». Позивач зазначив, що ці документи складені відповідачем протиправно, оскільки про здійснення планової перевірки підприємство не було повідомлено належним чином; при виході на територію підприємства позивача представники Управління ДАБК Дніпровської МР не мали при собі належним чином засвідчених та необхідних для здійснення такого планового заходу документів: направлення та посвідчень, а тому позивач скористався своїм правом недопущення їх до здійснення перевірки. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, зокрема: визнано протиправним та скасовано припис Управління ДАБК Дніпровської МР про усунення ПАТ «ДКХК» порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 03 травня 2017 року; визнано протиправною та скасовано постанову Управління ДАБК Дніпровської МР від 17 травня 2017 року № 45/1705 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що під час розгляду даної справи не встановлено самого факту недопуску позивачем працівників Управління ДАБК Дніпровської МР до здійснення перевірки, оскільки акт про недопущення посадових осіб до перевірки має складатись безпосередньо на місці здійснення перевірки, а інформація, яка зазначена в акті від 28 квітня 2017 року про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій, не відповідає дійсності.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Управління ДАБК Дніпровської МР задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року скасовано у частині задоволення позовних вимог та ухвалено нову постанову у цій частині про відмову у задоволенні позову. 
Частково задовольняючи апеляційну скаргу, Дніпропетровський апеляційний адміністративний, суд виходив з того, що суд першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ухвалив постанову з порушенням норм процесуального права, які полягають у неповному з`ясуванні усіх обставин, що мають значення для справи, та не дослідив докази, надані сторонами, що призвело до помилкового висновку про протиправність оскаржуваних припису, постанови.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ПАТ «ДКХК» звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року залишити у силі. 
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу подано 30 жовтня 2017 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 804/3193/17, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак, розгляд справи цим судом не був закінчений.
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 804/3193/17 за касаційною скаргою ПАТ «ДКХК» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року суддею-доповідачем Берназюком Я.О.
Учасники справи письмових клопотань не заявляли.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ПАТ «ДКХК» подано до Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по об`єкту: «Реконструкція складу готової продукції по вул. Молодогвардійській, 1 в м. Дніпро, 49800», яку зареєстровано 12 жовтня 2016 року за № 301020-032820-08-2016. 
З метою перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства Управлінням ДАБК Дніпровської МР 13 грудня 2016 року видано наказ № 80 про затвердження плану перевірок об`єктів містобудування на території міста Дніпра на І півріччя 2017 року, до якого включений об`єкт ПАТ «ДКХК» - «Реконструкція складу готової продукції по вул. Молодогвардійській, 1 в м. Дніпро, 49800», період перевірки якого визначений з 24 квітня 2017 року по 10 травня 2017 року. На підставі наказу представники Управління ДАБК Дніпровської МР здійснили вихід на територію ПАТ «ДКХК» за адресою: м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, 1 для здійснення контролю на об`єкті: «Реконструкція складу готової продукції, по вул. Молодогвардійській, 1 в м. Дніпро, 49800». 
У зв`язку із недопуском до здійснення перевірки посадовими особами Управління ДАБК Дніпровської МР складені такі документи: акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій від 28 квітня 2017 року, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів та правил від 03 травня 2017 року, за яким приписано до 17 травня 2017 року допустити посадових осіб Управління ДАБК Дніпровської МР для здійснення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державним стандартів та правил. 
У приписі зазначено, що представник ПАТ «ДКХК» від його отримання відмовився. Також був складений протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 03 травня 2017 року і постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 17 травня 2017 року № 45/1705, якою на позивача накладений штраф за недопуск посадових осіб органу ДАБК Дніпровської МР на об`єкт будівництва у сумі 16840,00 грн.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що статтею 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» закріплено право суб`єкта господарювання не допускати посадових осіб контролюючого органу до перевірки, якщо, зокрема, вони не пред`явили службове посвідчення та направлення на проведення перевірки, а також якщо органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику. Скаржник зазначає, що оскільки службовими особами відповідача не дотримано встановлених вимог щодо пред`явлення посвідчення, надання копії направлення на проведення перевірки та оприлюднення на власному офіційному веб-сайті уніфікованої форми акта, представником підприємства правомірно не допущено посадових осіб Управління ДАБК Дніпровської МР до перевірки, однак суд апеляційної інстанції не надав зазначеним обставинах належної оцінки.
Відповідачем у встановлений судом строк не подано заперечення або відзиву на касаційну скаргу ПАТ «ДКХК», що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Повноваження ДАБІ України у спірних правовідносинах законами України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (тут і далі - у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з положеннями частини четвертої статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.
Відповідно до частини першої та другої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011 року (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Порядок № 553),
Згідно підпункту 1 пункту 11 цього Порядку посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право безперешкодного доступу на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Пунктом 13 Порядку № 553 визначено, що суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Відповідно до пункту 14 Порядку № 553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, зобов`язаний: допускати посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки за умови дотримання порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; виконувати вимоги органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; подавати документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. 
Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право проводити перевірки на об`єкті контролю виключно після пред`явлення суб`єкту містобудування службових посвідчень та направлень на перевірку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 822/836/16, від 15 січня 2020 року у справі № 818/1617/16.
Одним із доводів касаційної скарги є те, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку доказам, на підставі яких суд першої інстанції встановив факт непред`явлення представнику підприємства службового посвідчення та копії направлення на проведення перевірки. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 69 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та статтею 72 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. 
Згідно з положеннями статті 70 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та статті 73 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини другої статті 77 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, висновок суду першої інстанції про те, що службові особи відповідача не пред`явили документи на підтвердження своїх повноважень ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - працівників підприємства, що знаходились на прохідній.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції досліджено витяг з Журналу реєстрації перевірок АТ «ДКХК», що міститься у матеріалах справи, в якому наявний запис про мету і характер перевірки, назву організації, що здійснює перевірку, прізвище, ім`я, по батькові осіб, що здійснюють перевірку ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), номери службових посвідчень (№ 016 та № 021), дату та номер направлення (№ 127-80 від 24 квітня 2017 року), строк перевірки (24 квітня 2017 року - 10 травня 2017 року), підписи осіб, які здійснюють перевірку, примітку «не допущений». 
Відповідно до частини дванадцятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» перед початком здійснення державного нагляду (контролю) посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить запис до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) (за наявності такого журналу у суб`єкта господарювання). 
Отже, витяг з журналу реєстрації перевірок АТ «ДКХК» є належним доказом у справі.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховано наявну у матеріалах справи копію листа № 21-08/257 від 24 квітня 2017 року, яким позивач повідомляє Управління ДАБК Дніпровської МР про відмову у допуску до проведення з 24 квітня 2017 року по 10 травня 2017 року планової перевірки, вважаючи її незаконною.
На цій підставі колегія суддів доходить до висновку, що доводи скаржника з приводу неправильної оцінки судом апеляційної інстанції наявних у матеріалах справи доказів є необґрунтованими.
Стосовно доводів скаржника про те, що відповідачем не затверджено уніфікованої форми актів з перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 03 листопада 2016 року, зокрема, статтю 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» викладено у новій редакції, відповідно до абзацу восьмого частини другої якої уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному веб-сайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством. Вказаний Закон набув чинності з 01 січня 2017 року.
Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, наказ Управління ДАБК Дніпровської МР, яким затверджено план перевірок на І півріччя 2017 року, прийнято 13 грудня 2016 року, тобто до моменту набрання чинності вказаним Законом. 
Крім того, пунктом 9 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» України «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на Кабінет Міністрів України покладено зобов`язання протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. Однак, станом на дату проведення перевірки уніфікованої форми актів затверджено не було.
Разом з тим, з метою забезпечення безперервності виконання функцій державного архітектурно-будівельного контролю Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надано роз`яснення від 30 січня 2017 року, в якому зазначено, що органи ДАБК до затвердження уніфікованої форми актів мають керуватися у своїй діяльності наказом Мінрегіонрозвитку «Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» від 15 травня 2012 року № 240. Вказаний наказ був чинним на момент проведення перевірки.
Отже, колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на незатвердження відповідачем уніфікованої форми акта як на підставу для недопущення посадових осіб Управління ДАБК Дніпровської МР до проведення перевірки. 
У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт (пункт 14 Порядку № 553).
Пунктом 2 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» передбачена відповідальність суб`єктів містобудування за недопущення посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій.
Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що у зв`язку з недопуском до проведення перевірки посадовими особами відповідача складено акт про недопуск, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та припис від 03 травня 2017 року, в яких проставлено відмітку про відмову від їх отримання представником ПАТ «ДКХК» та надіслання їх поштовим відправленням 05 травня 2017 року. Вказані документи отримано позивачем 10 травня 2017 року, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні про вручення.
17 травня 2017 року начальником Управління ДАБК Дніпровської МР розглянуто справу та винесено постанову № 45/1705, якою на підприємство накладений штраф за недопуск посадових осіб органу державного-архітектурно будівельного контролю Дніпровської МР на об`єкт будівництва у сумі 16840,00 грн.
Таким чином, оскільки підстави, на які посилається позивач в обґрунтування правомірності недопуску посадових осіб Управління ДАБК Дніпровської МР до перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, посадовими особами Управління ДАБК Дніпровської МР дотримано встановлений порядок розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, представника позивача було своєчасно повідомлено про час та місце розгляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про правомірність дій та рішень відповідача щодо винесення припису та постанови про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Оскільки колегія суддів залишає у силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 345, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    І.В. Желєзний
                                                                                                                 Н.В. Коваленко