ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року	Львів	Справа № 140/2623/19 пров. № 857/13097/19	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання –   Джули В. М.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Волинського  окружного адміністративного суду  від  01 листопада   2019 року в справі № 140/2623/19 (головуючий суддя  Андрусенко О.О., м. Луцьк)  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування вимоги про сплату податкового боргу,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1   звернулася в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області  про визнання протиправними дій щодо нарахування податкового боргу та скасування вимоги про сплату податкового боргу №Ф-11709-55 від 09.08.2019 року.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що  позивач 05.06.1992 року була зареєстрована підприємцем, однак ще з 01.01.1995 року закрила підприємницьку діяльність у зв`язку з тяжкою хворобою та більше підприємницькою діяльністю не займалась, тому з наведених підстав   вважає дії  податкового органу щодо винесення податкової вимоги   протиправними та такими, що не мають законних підстав.
Рішенням  Волинського   окружного адміністративного суду  від  01 листопада   2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем    –   ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.  Також вказано, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність в 2005 році, а її реєстрація як фізичної особи-підприємця в 2005 році була здійснена без її заяви, а на підставі даних бази Центру з надання адміністративних послуг Луцької міської ради.
23 грудня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом отримано відзив Головного управління ДФС у  Волинській  області на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суд першої інстанції залишити без змін. 
На підставі ст.  55 КАС України судом апеляційної інстанції здійснено процесуальне правонаступництво у справі, а саме Головне  управління ДФС у  Волинській  області замінено на його правонаступника  -  Головне управління ДПС у  Волинській  області. 
Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просила скасувати рішення суду в повному обсязі, прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.
Представник відповідача,  у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати  повністю з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управління ДФС у Волинській області з 26.05.1993 року по 22.07.2019 року (а.с.34-36).
09.08.2019 року ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу №Ф-11709-55 про сплату боргу (недоїмки), що виникла станом на 31.07.2019 року у сумі 23785,08 грн., відповідно до статті 25 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.10). 
22.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 того ж Закону виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 вищевказаного Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, незалежно від того, чи є такі особи найманими працівниками.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 того ж Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у   пунктах 4   (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування),   5   та   5-1   частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 12 ст. 9 вищевказаного Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Частиною 4 ст. 4 того ж Закону передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та   5-1   частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого   статтею 26   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Частиною 4 ст. 18 того ж Закону встановлено, що для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: 1) заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням; 2) ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням її безвісно відсутньою або оголошенням померлою.
Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів зазначає, що лише здійснення підприємницької діяльності може тягнути за собою обов`язок для особи сплати   єдиного внеску, разом з тим, на думку суддів суду апеляційної інстанції нездійснення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності та надання доказів неможливості її здійснення унеможливлює виставлення вимоги про сплату боргу.
З матеріалів справи, а саме з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань слідує, що ОСОБА_1  припинила свою підприємницьку діяльність лише 22 липня 2019 року, а тому, на думку податкового органу  в період з 2017  року по 2019 роки позивач перебувала в статусі фізичної особи-підприємця, а відтак зобов`язана була сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальних підставах.
Таке твердження суперечить іншим даним з   Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме  в розділі «Дані про реєстраційні дії» зазначено: «Включення відомостей про фізичну особу-підприємця  з відміткою  про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним; 30 січня 2014 року 21981750000025759; ОСОБА_2 ; виконавчий комітет Луцької міської ради» (а.с 35).
Отже, ще з 30 січня 2014 року виконавчим комітетом  Луцької міської ради  внесено запис про те, що Свідоцтво про державну реєстрацію  фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1 вважається недійсним.
Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, не може стягуватися єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише з тих формальних міркувань, що заява про припинення підприємницької діяльності була подана позивачем в липні 2019 року, і тоді ж, відповідно внесено запис про припинення підприємницької діяльності. 
Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального  права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення  позову в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».
В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачем судового збору в розмірі  1921,90 грн. (в суді першої інстанції за подання позовної заяви та суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги), відтак, стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений судовий збір в сумі 1921,90 грн.
Враховуючи те, що суб`єктом вданих повноважень  у справі є Головне управління ДФС у Волинській  області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у у Волинській  області, сплачений судовий збір в сумі 1921,90 грн. належить стягнути з Головного управління ДПС у Волинській  області на користь   ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд – 

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Волинського  окружного адміністративного суду  від  01 листопада   2019 року в справі № 140/2623/19  – скасувати та прийняти постанову, якою  позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування вимоги про сплату податкового боргу  – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату податкового боргу № Ф-11709-55 від 09 серпня 2019 року.
Стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області   (код ЄДРПОУ 43143484)  за рахунок його бюджетних асигнувань, передбачених на оплату судового збору на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код фізичної особи   НОМЕР_1 )  суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню 90 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених                              п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.