ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2020 року           справа № 200/10457/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника відповідача Майстренко Н.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області в особі Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року (повний текст складено 25 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області)  у справі № 200/10457/19-а (суддя в 1 інстанції – Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області в особі Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      В С Т А Н О В И В:  

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області в особі Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області (далі - відповідач) в якому позивач просив: визнати протиправними дії щодо невиплати страхових виплат з дати припинення та зобов`язати нарахувати і виплатити заборгованість за страховими виплатами (призначених безстроково) з дати припинення.
В обґрунтування позову зазначив, що він є отримувачем страхових виплат та перебуває на обліку у відповідача. Вказує, що позивачу невиплачено заборгованість по страховим виплатам, у зв`язку із набранням чинності Постановою КМУ від 07.11.2014 року № 595, за якою у населеному пункті в якому мешкав позивач було припинено здійснення повноважень відповідним органом Фонду соціального страхування України, і відповідно, виплату страхових виплат по травень 2019 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року у справі № 200/10457/19-а позовні вимоги задоволені частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 страхових виплат за період з червня 2014 року по травень 2019 року, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду Соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість за страховими виплатами за період з червня 2014 року по листопад 2014 року включно, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість за страховими виплатами за період з грудня 2014 року по травень 2019 року включно, у задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши доповідь судді - доповідача, думку представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне. 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач –          ОСОБА_1 має зареєстрований страховий випадок – професійне захворювання, і йому встановлено втрату професійної працездатності безстроково. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Зугрес,  Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування – на підконтрольній українській владі території (Донецька область, м. Слов`янськ), що підтверджується довідкою від 13 червня 2019 року № 1429-5000142673 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно із Постановою відповідача від 03.07.2019 року №0536/6912/6912/8 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, постановлено продовжити позивачеві раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 4048, 33 грн. Виплати провадити з 01.06.2019 року безстроково. Проведено донарахування щомісячних виплат за червень 2019 року в розмірі 4048,33 грн. 
Згідно довідки відповідача про доходи позивача, страхові виплати позивачеві нараховані однак не виплачені за період з червня 2014 року по листопад 2014 року включно в сумі 12180,77 грн. Починаючи з грудня 2014 року по травень 2019 року включно обліковуються невиплачені страхові виплати на загальну суму – 133494,82 грн.
Надаючи правову оцінку правовідносинам та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Положеннями статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені    Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  1105-XIV від 23 вересня 1999 року (далі - Закон  1105-XIV).
Відповідно до частини першої статті 46 Закону 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювання України 11 грудня 2014 року прийняло постанову про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції №20, зареєстрованою Міністерством юстиції України 12 січня 2015 року за №6/26451 (далі - Порядок №20, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Вказаною постановою передбачена можливість отримувати страхові виплати у відсутності в особи, яка тимчасово переміщена, оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) за даними відомостей з Централізованої інформаційно- аналітичної системи Фонду (пункт 1 розділу III Порядку №20).
Особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті).
Враховуючи вищезазначене, робочі органи виконавчої дирекції Фонду мають право проводити виплати, в тому числі нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових виплат за наявності у потерпілого на виробництві довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи чи відмітку в паспорті про місце проживання на території, яка контролюється органами державної влади України.
Колегією суддів встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, проте страхові виплати за період з червня 2014 року по травень 2019 року не виплачувались.
Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 “Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам”, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.
Відповідно до пункту 15 вищезазначеного порядку орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Колегія суддів зазначає, що на теперішній час Кабінет Міністрів України не скористався своїм правом на прийняття окремого порядку, що врегулює зазначене питання.
Відповідно до частини четвертої статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Таким чином, колегія суддів вважає, що заборгованість по страховим виплатам необхідно стягнути у загальному порядку.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області є головним територіальним органом надання адміністративних послуг, є юридичною особою, тобто тільки управління має адміністративну процесуальну дієздатність у відповідності до статті 43 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги на те, що в силу вимог частини 5 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини 6 зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання страхових виплат не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. 
Колегія суддів враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо страхових виплат безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа - це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.
Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь - яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки “на умовах передбачених законом” і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.
Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для законності припинення соціальних виплат позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність припинення соціальних виплат позивачу з червня 2014 року по травень 2019 року.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 від 03 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04 вересня 2018 року.
Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області в особі Слов`янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року  у справі №200/10457/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року  у справі № 200/10457/19-а – залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                     А.В. Гайдар

Судді                                                                                                           Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                        І.Д. Компанієць