Постанова
Іменем України
13 січня 2020 року
м. Київ
справа №707/715/13-ц
провадження №61-43374св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року у складі колегії суддів Вініченка Б.Б., Новікова О. М., Бондаренка С. І.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) звернулось до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» (далі - ТОВ «СМ «Мастер-Торг»), ОСОБА_1 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року у розмірі 
2 643 696, 55 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позов мотивовано тим, що 18 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «СМ «Мастер-Торг» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305, 00 доларів США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 2018 року.
Угодами від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року сторонами договору кредиту внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року. 
Договором від 22 липня 2008 року № 4 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії внесено зміни, зокрема, суму кредиту перераховано за курсом в гривні, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. З 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року процентну ставку встановлено у розмірі 14 %, а з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року - у розмірі 16 %. 
За умовами кредитного договору погашення повинно здійснюватися 
до 5 числа кожного місяця згідно з графіком. 
В забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, 20 січня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. 
Договором від 22 липня 2011 року № 2 про внесення змін до договору поруки сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту на 2 258 299, 03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.
ТОВ «СМ «Мастер-Торг» взяті на себе зобов`язання належним чином не виконало, у зв`язку з чим станом на 21 лютого 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 2 643 696,52 грн, з яких: 2 218 000, 00 грн - заборгованість за кредитом; 387 310,32 грн - заборгованість за процентами; 13 280,78 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту; 22 271,49 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів; 979,10 грн - інфляційні втрати за кредитом; 1 854,83 грн - інфляційні втрати за відсотками.
Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на підставі статей 526, 543, 550, 590, 1048, 1050, 1054 ЦК України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Справа розглядалась судами неодноразово
Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року у розмірі 2 643 696, 52 грн; стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у розмірі 3 441 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч вимог цивільного законодавства, умов договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року та умов договору поруки від 20 січня 2009 року ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_1 належним чином не виконали взяті на себе грошові зобов`язання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року, за результатами розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та  ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» скасовано, провадження у цій частині закрито. Вчастині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 рішення суду змінено шляхом виключення з резолютивної частини посилання на солідарне стягнення заборгованості. В іншій частині - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «СМ «Мастер-Торг» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року скасовано з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Приймаючи постанову, Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд ухвалив два різних за змістом судових рішення у справі, перше - про залишення без змін рішення суду першої інстанції та друге - про часткове скасування рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості із позичальника та про його зміну в частині стягнення заборгованості із поручителя. Апеляційний суд Черкаської області під час розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_2 не виконав вимоги статті 318 ЦПК України 2004 року, у зв`язку з чим допустив наявність одночасно двох протилежних рішень у справі та не дав належної оцінки доводам апеляційних скарг в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, не дослідив докази у справі та не перевірив обставини, на які посилалися апелянти як на підстави для припинення поруки.
За результатами нового апеляційного розгляду, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «СМ «Мастер-Торг» задоволено частково.
Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року та заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року - скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року у розмірі 2 284 939,28 грн.
Провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про стягнення заборгованості по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року про стягнення 2 643 696, 55 грн - закрито.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано недійсною угоду №1 від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , якою було продовжено строк користування кредитом до 5 липня 2022 року, однак у визнанні недійсним самого договору поруки ОСОБА_1 відмовлено. Вказане свідчить про дійсність договору поруки у відповідності до якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за договором невідновлювальної кредитної лінії.
Договір №2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року є дійсним, оскільки протилежного судом під час розгляду справи не встановлено та належних доказів від ОСОБА_1 на підтвердження своїх тверджень щодо перебування його у цей час поза межами м. Черкаси та непідписання даного договору суду не надано, а тому поручитель погодився із змінами щодо валюти кредиту, суми боргу, кінцевого терміну повернення та відсотковими ставками, які були погодженні позичальником та ПАТ «Укрсоцбанк» у Договорі № 4 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що банк пред`явив позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором з дотриманням положень частини четвертої статті 559 ЦК України щодо строків припинення поруки, у зв`язку з чим порука є чинною, а тому вимога банку про дострокове стягнення всієї суми боргу до боржника та поручителя відповідає вимогам закону.
Апеляційний суд виходив з того, що з поручителя підлягає стягненню борг в межах шестимісячного строку, який передує зверненню банку до суду, тобто заборгованість, яка складається із строкової заборгованості по тілу кредиту в сумі 2 079 436, 05 грн; відсотків нарахованих на строкову заборгованість -           157 690, 07 грн; відсотків, нарахованих на прострочену заборгованість -                 11 479, 35 грн; пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 12 299, 31 грн; пені за несвоєчасне погашення відсотків - 20 780, 54 грн; інфляційні витрати за неповернутим кредитом - 860,74 грн, інфляційні витрати за неповернутими відсотками 2 393,22 грн, а всього 2 284 939,28 грн.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, на підставі положень статті 370 ЦПК України, скасував раніше прийняту ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року, оскільки судом було стягнуто повну суму заборгованості як з боржника, так і з поручителя.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог банку до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що є рішення Господарського суду Черкаської області від 01 березня 2017 року, яке набрало законної сили, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено та стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» на його користь 2 218 000 грн боргу за кредитом, 1 734 818, 08 грн відсотків за користування кредитом, 154 799, 86 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 257 997, 73 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, 345 930, 66 грн інфляційних втрат та 70 673, 20 грн судових витрат.
Оскільки вимоги банку до товариства були розглянуті в порядку господарського судочинства та є рішення суду про стягнення заборгованості з позичальника, яке набрало законної сили, і виконується відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі у цій частині на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановою апеляційного суду в частині часткового задоволення позовних вимог до нього, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняту у справі постанову та відмовити у задоволенні позову до поручителя. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що угодою № 1 від 25 листопада 2009 року до кредитного договору було продовжено строк користування кредитом, що призвело до збільшення відповідальності поручителя. Угоду № 1 від 25 листопада 2009 року визнано в судовому порядку недійсною, та було встановлено, що ОСОБА_1 її не підписував, тобто згоди на продовження строку користування кредитом не надавав, договір поруки був припиненим 25 листопада 2009 року.
Оскільки угодою № 1 від 25 листопада 2009 року до кредитного договору був збільшений строк користування кредитом, і, відповідно, збільшений розмір відповідальності як позичальника так і поручителя без його згоди, порука відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України припиналася.
Під час розгляду справи суд першої інстанції, не з`ясував обставини укладання угоди № 1 від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.
Заявник посилається на те, що угода № 2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки не може розцінюватися як самостійний договір поруки, оскільки останній не містить істотної умови двору поруки, як зобов`язання поручителя відповідати перед банком за виконання товариством своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором, а також не містить відомостей про збільшення процентної ставки за кредитним договором з 23 липня 2013 року до 16 % річних, та згоди поручителя на таке збільшення процентної ставки, що призводить до збільшення відповідальності поручителя.
 
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Рішення апеляційного суду оскаржується заявником виключно в частині задоволення позовних вимог до поручителя, у зв`язку з чим, Верховний Суд переглядає оскаржуване судове рішення у касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі. 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
18 липня 2008 року між банком та ТОВ «СМ «Мастер-Торг» укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останнє отримало у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305 доларів США зі сплатою 14% річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 
2018 року.
Відповідно до угод про внесення змін від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року до договору невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 
2008 року сторонами внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року.
Договором від 22 липня 2011 року №4 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року суму кредиту перераховано за курсом, встановленим на міжбанківському валютному ринку України в гривню, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. Процентну ставку з 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року встановлено в розмірі 14%; з 23 липня 2013 року 
до 05 липня 2022 року процентну ставку встановлено в розмірі 16%.
Відповідно до умов договору погашення за кредитом повинно здійснюватися до 05 числа кожного місяця згідно з графіком. 
В забезпечення виконання кредитного зобов`язання між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 20 січня 2009 року укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки.
Договором від 22 липня 2011 року №2 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту з доларів США на 2 258 299,03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.
Позичальник, порушуючи умови кредитного договору, взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21 лютого 2013 року складала по тілу кредиту 2 218 000 грн, а всього 
2 643 696, 55 грн.
18 листопада 2015 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до 
ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору поруки від 20 січня 
2009 року відмовлено. Договір - угоду №1 від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 визнано недійсним.
Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року.
Таким чином судовим рішенням, яке підлягало перегляду апеляційною та касаційною інстанціями, було визнано недійсною «Угода №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 , якою було продовжено строк користування кредитом до 5 липня 2022 року, однак у визнанні недійсним самого договору поруки ОСОБА_1 відмовлено.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким встановлено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.
Частиною 1 статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Тобто, закон пов`язує припинення договору поруки, на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, зі зміною основного зобов`язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов`язання, забезпеченого порукою.
Так, зміна умов зобов`язання, забезпеченого порукою, без згоди поручителя може припинити поруку лише у випадку, коли зазначене призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя за забезпеченим порукою зобов`язанням.
Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, порука припиняється за наявності двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов`язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15, від 23 грудня 2014 у справі № 3-196гс14, від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, від 21 травня 2012 року у справі № 6-18цс11, від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-112цс12).
Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов`язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов`язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов`язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.
Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.
Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі  № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).
Таким чином, аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
У справі, яка переглядається, апеляційним судом установлено, що договір №2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року ОСОБА_1 є дійсним і презумпція правомірності цього правочину у встановленому порядку не спростована, тобто поручитель погодився із змінами щодо валюти кредиту, суми боргу, кінцевого терміну повернення та відсотковими ставками, які були погоджені позичальником та ПАТ «Укрсоцбанк» у Договорі № 4 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року.
Визнання судовим рішенням договору «Угоди №1» від 25 листопада 2009 року про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_1 недійсним, в даному випадку не має правового значення, в тому числі щодо зміни кінцевого строку повернення кредиту, оскільки договором від 22 липня 2011 року №2 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту з доларів США на 2 258 299,03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року, і вказаний договір недійсним не визнано, тому підстави вважати, що у зв`язку з укладенням угоди №1 від 25 листопада 2009 року збільшився обсяг відповідальності поручителя немає, оскільки збільшення строку кредитування було погоджено з поручителем, шляхом оформлення змін до договору поруки (угода №2).
Посилання заявника на те, що угода № 2 від 22 липня 2011 року про внесення змін до договору поруки не містить відомостей про збільшення процентної ставки за кредитним договором з 23 липня 2013 року до 16 % річних, та згоди поручителя на таке збільшення процентної ставки, що призводить до збільшення відповідальності поручителя, не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне. 
Договором від 22 липня 2011 року №4 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року процентну ставку з 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року встановлено в розмірі 14%, тобто як обумовлено у кредитному договорі та за виконання зобов`язань по якому поручився ОСОБА_3 . Процентну ставку на рівні 16% обумовлено з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року.
Разом з тим, 18 березня 2013 року банк у межах строку дії кредитного договору до настання строку виконання основного зобов`язання пред`явив до позичальника і до поручителя в судовому порядку вимогу про дострокове стягнення всієї суми боргу за вказаним договором, тобто до настання факту і строку виникнення обов`язку сплати процентів у розмірі 16%.При цьому, заборгованість по процентам, про стягнення якої банком порушено питання у цій справі розрахована саме за ставкою 14%, згода на яку поручитель надав свою згоду під час укладення договору поруки і від відповідальності від сплати за яку він не звільняється.
Крім того, установивши, що кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, суд апеляційної інстанції врахував, що банк пред`явив позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором з дотриманням положень частини четвертої статті 559 ЦК України щодо строків припинення поруки.
Суд апеляційної інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та умов укладених між сторонами договорів, дійшов обґрунтованого висновку, що порука ОСОБА_1 порука є чинною, а вимога банку про дострокове стягнення всієї суми боргу до поручителя відповідає вимогам закону.
При цьому, перевіряючи доводи поручителя щодо припинення поруки стосовно щомісячних платежів, суд апеляційної інстанції, з урахуванням наданого банком розрахунку заборгованості, дійшоввисновку про стягнення з поручителя боргу в межах шестимісячного строку, який передує зверненню банку до суду, що узгоджується з нормами матеріального права, якими врегульовано правовідносини поруки.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, зокрема, в тому контексті, який на думку заявника, свідчить про припинення поруки.
Вказані доводи касаційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки  в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Усправі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400                      ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Черкаської області від 26 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська