Ухвала
Іменем України
      
20 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2012/8857/2012
провадження № 61-464ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення.
24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року.
Ухвалами Харківського апеляційного суду від 19 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду.
15 серпня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надійшла заява про залучення до участі у справі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в якості його правонаступника. 
Заява мотивована тим, що в ході здійснення ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 12 лютого 2018 року позивач відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», що підтверджується відповідним договором № 000301-b.
За цим договором новий кредитор одержав право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором, в тому числі набув процесуальних прав в межах справи № 2012/8857/2012, що перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року клопотання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»задоволено. Залучено ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»до участі у справі в якості правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво та новому кредитору було відступлено право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 
27 грудня 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Харківськогоапеляційного суду від 19 грудня 2019 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.
 
Заявник зазначає, що у суду не було підстав для заміни позивача у справі, оскільки предметом апеляційного оскарження є заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року, а договір про відступлення права вимоги був укладений лише 12 лютого 2018 року. На час ухвалення рішення судом першої інстанції ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не являлось суб`єктом кредитних правовідносин за спірним договором та не мало будь-яких прав вимоги до нього. Посилається на те, що із заяви позивача вбачається, що 12 лютого 2018 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 22 квітня 2008 року № 005-Р/004489 в той час, як оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто з нього заборгованість за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії від 24 квітня 2008 року № КЛ3204/08. Жодного повідомлення про відступлення права вимоги він не отримував. Відповідно до наданої банком довідки станом на 22 квітня 2019 року в банківській установі відкритих рахунків на його ім`я не було і зобов`язання були відсутні. Зауважив, що в матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зверталось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні щодо стягнення з нього заборгованості. Вважає, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є належним позивачем у даній справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
За змістом частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. 
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Виходячи з положень чинного законодавства України, заміна осіб у цивільних зобов`язаннях за волевиявленням сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та є можливою на будь-якій стадії судового процесу.
У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
У відповідності до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, виходячи з того, що новому кредитору було відступлено право вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про залучення правонаступника у справі.
Доводи ОСОБА_1 , що банк відступив права вимоги фінансовій компанії не за тим договором, за яким було стягнуто заборгованість судовим рішенням, апеляційний суд відхилив, виходячи з того, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив стягнути заборгованість за кредитом по договору про відкриття кредитної лінії від 24 квітня 2008 року № КЛ3204/08, який відповідачу надано у межах вже відкритого карткового рахунку від 22 квітня 2008 року № 005-Р/004489, на якому враховуються операції, що здійснюються з використанням картки  VISA  CLASSIK № НОМЕР_2 із подальшим встановленням кредитного ліміту у розмірі 3 000,00 доларів США, зі сплатою 15 відсотків за користування кредитними ресурсами із строком використання до 22 квітня 2010 року. Заборгованість ОСОБА_1 обліковувалась на балансі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» саме як заборгованість за картковим рахунком, що йому було відкрито за договором від 22 квітня 2008 року № 005-Р/004489, і саме цю заборгованість відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Посилання ОСОБА_1 на відсутність підстав змінювати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є необґрунтованими, оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, яке може бути здійснене на будь-якій стадії судового процесу.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
 
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                    В. А. Стрільчук