ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 січня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/4260/19	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,
при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до  Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:     
В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ “Банк Михайлівський” щодо не включення до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ “Банк Михайлівський” мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 180000,00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк Михайлівський” Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ “Банк Михайлівський” мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до цього Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів у розмірі 180000,00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо нього до Загального Реєстру вкладників ПАТ “Банк Михайлівський”, які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є клієнтом ПАТ “Банк Михайлівський” та у цій банківській установі на його ім`я відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 , на який ТОВ “Кредитно-Інвестиційний Центр” 19.05.2016 року здійснило переказ коштів на загальну суму 180000,00 грн. На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ “Про віднесення публічного акціонерного товариства “Банк Михайлівський” до категорії неплатоспроможних”, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ “Банк Михайлівський” та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку”. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш “Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Банк Михайлівський” виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте Рішення № 1213 від 12.07.2016 року “Про початок процедури ліквідації ПАТ “Банк Михайлівський” та делегування повноважень ліквідатору банку”. З 15.07.2016 року Фонд розпочав виплати коштів вкладникам зазначеного банку. Проте, коли позивач звернувся до банку-агента з метою отримати кошти, гарантовані Законом, йому повідомили, що він відсутній у списках вкладників для виплати гарантованої суми. З виписки по особовому рахунку від 03.06.2019 року, позивачу стало відомо, що Перекази коштів, здійснені ТОВ “Кредитно-Інвестиційний Центр” 19.05.016 року на загальну суму 180000,00 грн. на його поточний рахунок, відкритий у ПАТ “Банк Михайлівський” є нікчемним правочином. Позивач вважає не включення його до Переліку рахунків вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування та неподання відповідної інформації до Фонду протиправною бездіяльністю.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року задоволено частково адміністративний позов. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства “Банк Михайлівський” щодо не включення до Переліку рахунків, за якими вкладники Публічного акціонерного товариства “Банк Михайлівський” мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 180000,00 гривень за рахунком № НОМЕР_1 . Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Банк Михайлівський” Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 180000,00 (сто вісімдесят тисяч гривень 00 копійок) гривень за рахунком № НОМЕР_1 . В іншій частині позову – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Доводами апеляційної скарги зазначено, що кошти, які обліковувались на рахунку позивача, останній отримав на умовах Договору та вони є сумою поверненої позики та процентів за користування нею. Тобто вказані грошові кошти отримані позивачем на підставі договорів позики. Апелянт вказує, що законодавець визначив, що саме залучені банком кошти є вкладом. Як вбачається з даного спору, на думку апелянта, кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця. Між позивачем та ТОВ «КІЦ» було укладено Договори позики, за умовами яких кошти позивача були передані у власність ТОВ «КІЦ». Укладений Договір позики № 980-017-000220416 від 12.04.2016 р. є двостороннім, укладений позивачем безпосередньо з ТОВ «КІЦ», без участі Банку як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за такими договорами по своїй природі не є вкладами згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону № 4452-VI. Отже, на думку апелянта, гарантії Закону України «Про систему гарнтування вкладів фізичних осіб» не поширюються на ситуацію з позивачем.  Також апелянт зазначає, що  фактичного перерахування грошових коштів як на рахунки юридичних о:іб так і на рахунки фізичних осіб, не відбувалось - операції проводились шляхом здійснення відповідних проводок в балансі Банку, за відсутності грошових коштів в такій кількості на рахунку ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Таким чином, на думку апелянта, правочин за участю позивача є нікчемним, Уповноваженою особою цей правочин віднесено до категорії нікчемних з дотриманням принципів, визначених п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України. Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, Уповноваженою особою не було допущено бездіяльності, а навпаки, здійснювались всі передбачені законом дії в порядку та в строки, визначені законодавством, тому висновки суду першої інстанції є помилковими.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що висновки суду відносно того, що зараховані на рахунок позивача грошові кошти є вкладом є правильними, оскільки відсутні докази про порушення вимог чинного законодавства при внесенні на рахунок позивачем грошових коштів, подальше перерахування цих коштів на рахунок ТОВ "КІЦ" та їх поверненні на поточний рахунок позивача в ПАТ "Банк Михайлівський" до запровадження тимчасової адміністрації і встановлення обмежень в діяльності ПАТ «Банк Михайлівський». Отже, на думку позивача, судом правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 1066, 1068 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також позивач зазначає, що договір, укладений позивачем з ТОВ «КІЦ», на виконання якого 19.05.2016 на рахунок позивача надійшли кошти, як і договір банківського (поточного) рахунку - не містять підстав нікчемності. Позивач вказує, що у банку було право відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку. Проте, ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів були правомірними та відповідали діючому законодавству України. Позивач зазначає, що позиція відповідача щодо нікчемності правочину (чи «нікчемності переказу») не обґрунтована жодними доводами чи доказами. Жодна з підстав, вказаних у ст. 38 Закону не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ "Банк Михайлівський" у правовідносинах з позивачем (зокрема, й стосовно зарахування коштів на його хунок/рахунки у банку). Негативні наслідки дій колишніх посадових осіб ПАТ "Банк Михайлівський" не можуть стосуватися правовідносин клієнта та Банку, а лише стосуються відносин працівників ПАТ "Банк Михайлівський" і самого Банку (як юридичної особи - роботодавця) або працівників та засновників Банку. Документальних доказів притягнення посадових осіб ПАТ "Банк Михайлівський" до кримінальної (адміністративної) відповідальності за вчинення порушень законодавства, викладених в «Ознаках нікчемності правочинів (транзакцій) виконання Банком платіжних документів ГОВ "КІЦ" з перерахування коштів на рахунки фізичних осіб відповідних сум коштів - шовідач до суду не надав. З огляду на зазначене, позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, 17.12.2019 р. апелянт надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. 
Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.04.2016 року позивач уклав договір з ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" за № 980-017-000220416 щодо передачі у власність 180 000 грн. на строк не більше 42 днів з виплатою 31,68 % річних. ТОВ Кредитно-Інвестиційний Центр"  сплачує відсотки та повертає кошти на рахунки позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" - № НОМЕР_2 та № 26201522342301 відповідно. 
19.05.2016 року з рахунку ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр"на рахунок позивача було перераховано: 180 000,00 грн. з призначенням платежу “повернення коштів згідно з договором № 980-017-000220416 від 12.04.2016.
Рішенням Правління національного банку України № 14/БТ від 23.05.2016 року ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 від 23.05.2016 року  “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора” запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "Банк Михайлівський" строком до 22.06.2016 року призначено уповноважену особу.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 991 від 13.06.2016 року продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" до 22.07.2016 року.
Рішенням правління Національного банку України № 124-рш від 12.07.2016 року відкликано банківську ліцензію та запроваджено ліквідацію у ПАТ "Банк Михайлівський".
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1213 від 12.07.2016 року розпочато ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" строком по 12.07.2018 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01.09.2016 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016 року призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 383 від 08.02.2018 року з 09.02.2018 року повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" визначені пунктами 4, 5, 6, 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону делеговано Смолію ОСОБА_2 , а саме: організації правової роботи, зокрема, юридичного супроводження діяльності ПАТ "Банк Михайлівський" та представництва інтересів Банку в органах судової влади, органах прокуратури, правоохоронних органах, та органах виконавчої служби України: проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз діяльності банку; представництва ПАТ "Банк Михайлівський" в органах державної влади в межах повноважень, визначених цим рішенням - діяти без довіреності від імені Банку, підписувати будь-які договори (правочини). інші документи: видавати розпорядження давати доручення та ін.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №           1758 від 21.06.2018 року продовжено строк здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" на два роки з 13.07.2018 року по 12.07.2020 року включно, та:
- продовжено повноваження ПАТ "Банк Михайлівський" Волкову Олександру Юрійовичу по 12.07.2020 включно, визначені статтями, 37, 38, 47-52, 52, 53 Закону, крім повноважень визначених пунктами 4,5, 6,8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону;
- продовжено  повноваження ліквідатора  ПАТ "Банк Михайлівський" Смолія Богдана Володимировича по 12.07.2020 включно, пунктами 4, 5,6,8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону.
Суд встановив, що 28.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про включення інформації про нього до Переліку рахунків вкладників ПАТ “Банк Михайлівський” для отримання гарантованого відшкодування вкладу за рахунок коштів ФГВФО за рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в ПАТ “Банк Михайлівський”,  а також передати до цього Фонду відповідну інформацію про позивача, оскільки при зверненні до банку агента з метою отримання коштів позивача повідомили, що він не включений до такого Переліку та Загального реєстру вкладників. Також, позивач просив надати йому виписку по вказаному рахунку з моменту його відкриття та по 27.05.2019 року.
03.06.2019 року позивачу надано відповідь на вказану заяву з випискою по особовому рахунку та повідомлено про те, що зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з ТОВ "Кредитно-Інвестиційний Центр" № НОМЕР_3 в сумі 180000,00 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов належить до часткового  задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ “Банк Михайлівський” щодо не включення до Переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ “Банк Михайлівський” мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 180000,00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача  подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 , який має право на відшкодування коштів у розмірі 180000,00 грн. по поточному рахунку № НОМЕР_1 , для внесення даних щодо нього до Загального Реєстру вкладників ПАТ “Банк Михайлівський”, які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк Михайлівський” Волкова Олександра Юрійовича включити інформацію про позивача до Переліку рахунків,  за якими вкладники ПАТ “Банк Михайлівський” мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до задоволення не належить, оскільки зазначений перелік вже сформовано і поновлення прав позивача можливе лише шляхом подання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ “Банк Михайлівський” до Фонду додаткової інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ “Банк Михайлівський” за рахунок Фонду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються  Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI    (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою  статті 3 Закону № 4452-VI  визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом..
Відповідно до частини першої  статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Згідно з положеннями  статті 27 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених  частиною другою  статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених  частиною другою  статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених  частиною другою  статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Відповідно до  статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частиною першою  статті 2 Закону № 4452-VI  вклад визначено, як кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Пунктом 4 частиною першою  статті 2 Закону № 4452-VI  передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з положеннями частини першої  статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2016 року з рахунку ТОВ “Кредитно-Інвестиційний Центр” на рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти у сумі 180 000,00 грн. з призначенням платежу “повернення коштів згідно з договором № 980-017- 000220416 від 12.04.2016 року” .
На дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови 23 травня 2016 року №14/БТ “Про віднесення ПАТ “Банк Михайлівський” до категорії неплатоспроможних” на поточному рахунку позивача № НОМЕР_1 знаходилась сума 180000,00 грн.
Отже, позивач є вкладником у розумінні приписів  статті 2 Закону № 4452-VI, вклад розміщено на рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі  статті 26 Закону №    4452-VI.
Як вбачається з матеріалів справи, у відповіді № ЗГ1(К)/1042 від 03.06.2019 року зазначено, що зарахування 19.05.2016 року коштів на рахунок позивача № НОМЕР_1 з ТОВ «Кредитно-Інвестиційний Центр» № НОМЕР_3 в сумі 180000,00 грн., що відображене в даній інформаційний довідці є нікчемним правочином в силу положень ст. 215 Цивільного кодексу України та п. 7-9 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На момент проведення вищезазначеної транзакції ТОВ  «Кредитно-Інвестиційний Центр» не мало в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за Договором № 980-017-000220416 від 12.04.2016 р. Набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів. Таким чином, вказано, що на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства України зараховано кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський». Право власності на такі кошти у позивача не виникає, а отже подальше здійснення позивачем будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський» також є нікчемними. У відповідності до вимог ст.. 216 Цивільного кодексу України, сума коштів 180000,00 грн. має бути повернута ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.15-16). 
Згідно з положеннями статей  37,  38 Закону № 4452-VI  Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.
Частина третя  статті 38 Закону № 4452-VI  визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до  Закону України  "Про банки і банківську діяльність";
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Відповідно до ч.4 ст. 38 Закону №4452-VI Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Відповідно до частини другої  статті 215 Цивільного кодексу України                                         (далі -  ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
  За правилами частини першої  статті 216 Цивільного кодексу України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
  З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.
При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до  закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої  статті 215 ЦК України  та частини третьої  статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ  банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом  банку, який підписано  уповноваженою особою Фонду  особою, що здійснює повноваження органу управління  банку.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.
  Застосовуючи частину третю  статті 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа, зобов`язані дотримуватися положень частини другої  статті 19 Конституції України  відповідно до якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Крім того, з огляду на особливу правову природу діяльності Уповноваженої особи, обов`язковим є зазначення останнім конкретного пункту частини третьої  статті 38 Закону № 4452-VI, перелік яких є вичерпним. При цьому, положення  статті 216 ЦК  не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій  статті 38 Закону № 4452-VI.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до  статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних є банківською таємницею, а тому позивач не міг знати про встановлені для Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» обмеження. Протилежного відповідачем не доведено.
Таким чином, постанова Правління НБУ від 22 грудня 2015 року № 917/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» із внесеними постановою від 27 квітня 2016 року № 295/БТ змінами стосується встановлених вимог та обмежень щодо діяльності самого Банку, а не його клієнтів.
Крім того,  Законом № 1736-VIII  розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4452-VI доповнено пунктом 15 такого змісту:
«До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності  Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг»  віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника».
Таким чином, законом чітко встановлено, що на залучені від фізичної особи до небанківської фінансової установи кошти через банк, що виступив повіреним (агентом, іншим посередником) за відповідним договором, поширюються гарантії, визначені  Законом № 4452-VI, зокрема, за наявності таких умов: 1) вкладника не поінформовано під розпис, що на такі кошти не поширюються відповідні гарантії; 2) на дату набрання чинності  Законом № 1736-VIII    банк віднесено до категорії неплатоспроможних.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 761/12676/17.
У зв`язку з тим, що судом першої інстанції не встановлено повідомлення позивача банком про те, що на кошти, які надійшли на його рахунок від третьої особи, не поширюються гарантії, визначені  Законом № 4452-VI, а також станом на 19 листопада 2016 року (дата набрання чинності  Законом № 1736-VIII) ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, відсутні підстави вважати, що позивач не набув статусу вкладника ПАТ «Банк Михайлівський» та на кошти, розміщені на рахунку позивача, не поширюються гарантії, визначені  Законом № 4452-VI.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 804/2724/17.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року – залишити без змін.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик