ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3105/20 Справа № 214/4849/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання – Чубіна А.В.

сторони справи:
позивач- ОСОБА_1 
відповідачі:прокуратура Дніпропетровської області, керівник Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратов Володимир Гарійович, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,
треті особи – Уповноважений Верховної ради з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України, Начальник Саксаганського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області полковник поліції Романов Віталій Адольфович, Начальник Криворізького ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області підполковник поліції Ткаченко Роман Олександрович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року, постановлену суддею Поповим В.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту ухвали відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова В.Г., Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, про захист права недоторканності, про встановлення факту порушення права на приватність та про стягнення моральної шкоди, треті особи – Уповноважений Верховної ради з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України, Начальник Саксаганського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області полковника поліції Романов В.А., Начальник Криворізького ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області підполковник поліції Ткаченко Р.О.
Позивач ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії правоохоронців по спробі вручити їй повістку чи інший документ, встановити факт порушення її прав людини та стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 16000 грн.
Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року закрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова Володимира Гарійовича, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, про захист права недоторканності, про встановлення факту порушення права на приватність та про стягнення моральної шкоди, треті особи – Уповноважений Верховної ради з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України, Начальник Саксаганського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області полковника поліції Романов Віталій Адольфович, Начальник Криворізького ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області підполковник поліції Ткаченко Роман Олександрович.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, позбавлення її доступу до правосуддя ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Скаржник, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, вказує на те, що суд не вправі позбавляти її права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини на справедливий суд, передбаченого ст..6 Європейської Конвенції прав людини. Зазначає, що саме на суд, який розглядає справу, а не на особу, яка звернулася за захистом свого порушеного права, цивільно-процесуальне законодавство покладає обов`язок визначити характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог, матеріальний закон, що їх регулює і яким належить керуватися при вирішенні спору. Наголошує на тому, що немає ніяких адміністративних відносин з відповідачами по справі, які представляють державу, її претензії до держави повинні розглядатися в цивільно-процесуальному судочинстві, а не за нормами Кодексу адміністративного судочинства, оскільки позов подано про стягнення моральної шкоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач прокуратура Дніпропетровської області, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2029 без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і вірно застосував норми процесуального права, закривши провадження у справі.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, також просить залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, яку винесено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача  ОСОБА_1 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду з викладених у скарзі підстав скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження судового розгляду, вислухавши представників Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Новікову С.В., прокуратури Дніпропетровської області Харуженка С.Л., представника Міністерства юстиції України Стельмаха І.В., які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , просили ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі залишити без змін,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзивів на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції керувався нормами п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, й виходив з того, що ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08.06.2017 року про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили 14 червня 2017 року вже було вирішено питання з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржника, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. 
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом, що повністю узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17. 
У пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, визначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Учасники справи та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Так, з позовної заяви ОСОБА_1 видно, що позивач, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, просить суд визнати протиправними дії правоохоронців по спробі вручити їй повістку чи інший документ, встановити факт порушення її прав людини та стягнути з держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 16000 грн.
Як вбачається з позову та апеляційної скарги, підставою позову ОСОБА_1 визначила обставини протиправних дій працівників поліції по намаганню в незаконний спосіб вручити їй повістку до органу досудового розслідування та провести її допит в якості свідка стосовно подій 17 листопада 2016 року в Саксаганському районному суді м.Кривого Рогу із застосуванням вогнепальної зброї, а також щодо протиправних дій працівників поліції по збиранню щодо неї персональної інформації, які порушили її права як людини, право на недоторканість та на приватність, у зв`язку з чим завдали їй моральної шкоди, посилаючись при цьому на порушення працівниками поліції, зокрема, Закону України «Про Національну поліцію», Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (а.с.1-5, т.1).
З наявної в матеріалах справи, ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08.06.2017 року яка набрала законної сили 14 червня 2017 року і якою було провадження в справі №214/7089/16-ц і якою провадження у справі було закрито, оскільки виниклі між сторонами правовідносини відносяться до компетенції адміністративного суду, встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 у зазначеній цивільній справі, пред`явленого, також до прокуратури Дніпропетровської області, керівника Криворізької місцевої прокуратури №3 Кондратова Володимира Гарійовича, Начальника Саксаганського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області полковника поліції Романова Віталія Адольфовича, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, про визнання факту порушення прав людини, про захист права недоторканності, про встановлення факту порушення права на приватність та про стягнення моральної шкоди, треті особи – Уповноважений Верховної ради з прав людини, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, Міністерство юстиції України, як і у даній цивільній справі №214/4849/17 було визнання протиправними дій правоохоронців по спробі вручити ОСОБА_1 повістку чи інший документ, встановлення факту порушення її прав людини та стягнення з держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 8000 грн., а його підставами ОСОБА_1 визначила ті ж самі обставини протиправних дій працівників поліції по намаганню в незаконний спосіб вручити їй повістку до органу досудового розслідування та провести її допит в якості свідка стосовно подій 17 листопада 2016 року в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу із застосуванням вогнепальної зброї, а також щодо протиправних дій працівників поліції по збиранню щодо неї персональної інформації, які порушили її права як людини, право на недоторканість та на приватність, у зв`язку з чим завдали їй моральної шкоди, посилаючись при цьому на порушення працівниками поліції, зокрема, Закону України «Про Національну поліцію», Конституції України, Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Тобто, вищезазначена ухвала Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08.06.2017 року про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили 14 червня 2017 року, була ухвалена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відміна стосується збільшення розміру моральної шкоди, у справі №214/7089/16-ц розмір моральної шкоди становив - 8000 грн., а у даній справі №214/4849/17, позивач збільшила позовні вимоги до 16 000 грн. .
Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрала законної сили ухвала суду про закриття провадження в справі, ухвалена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Елементами позову є його складові частини, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу. Більш того, елементи позову визначають зміст судової діяльності, індивідуалізують позови. За елементами проводиться класифікація позовів на види, встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. Елементи позову мають важливе значення для організації захисту відповідача проти позову, для вирішення питання про прийняття позову до судового провадження, вони визначають суть вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у своєму рішенні. До елементів позову належать його предмет, підстава та зміст.
Предмет позову – це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.
Предмет позову характеризується певним змістом, а в багатьох випадках – і окремим об`єктом. Тому необхідно відрізняти предмет позову в його безпосередньому розумінні від матеріального об`єкта або матеріального предмета позову предмета позову. Позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити предмет позову (ч.2 ст.31 ЦПК України), однак зміна предмета позову можлива (заміна однієї матеріально-правової вимоги позивача до відповідача) можлива лише протягом розгляду справи по суті і в межах спірних правовідносин.
Підстава позову – це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України).
Підстави позову не можна змішувати з нормами права на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного суду України, який зазначив, що під підставами позову, які згідно зі ст..31 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо дія не поширюється на ці правовідносини.
При цьому цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки:виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними. В свою чергу, від характеру спірних правовідносин залежить правова кваліфікація спору.
Отже, з наведених вище норм закону та викладених в оскаржуваній ухвалі підстав, висновок суду першої інстанції про те, що наявність ухвали Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08.06.2017 року про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили 14 червня 2017 року (в апеляційному порядку не оскаржувалась позивачем) і була ухвалена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі, колегія суддів вважає правильним, а доводи апеляційної скарги позивача необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволені.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст.ст.367,374,375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 27 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: