ПОСТАНОВА
Іменем України

15 січня 2020 року 
Київ
справа №750/4975/17
адміністративне провадження №К/9901/24130/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шевцової Н.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року (головуючий суддя -  Костюк Л.О., судді - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.) у справі 
за позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області
про зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій, -

в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

24.05.2017 Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області, в якому просить зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Назаренко М.Б. закінчити виконавче провадження №52895208 від 26.04.2017 та скасувати постанову виконавчого провадження № 52895208 від 26.04.2017 щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 87 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є необґрунтованою, а фактичне здійснення витрат по виконавчому провадженню № 52895208 відповідачем документально не підтверджено. Позивач також стверджує, що фактично судове рішення було виконано ним в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, що взагалі виключало можливість здійснення відповідачем виконавчих дій.   

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позовних вимогах, суд виходив з того, що позивачем не надано суду доказів добровільного виконання постанови суду без участі відповідача, а додана до справи копія розпорядження про здійснення перерахунку пенсії не свідчить про реальну виплату заборгованості, що виникла внаслідок такого перерахунку, без чого судове рішення не вважається виконаним. Суд вказав, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, при цьому Закон не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року було скасовано.

Адміністративний позов Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій було задоволено.

Зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області закінчити ВП №52895208.

Скасовано постанову ВП №52895208 від 26.04.2017 року щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 87, 00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що старшим державним виконавцем Назаренко М.Б. виконавче провадження №52895208 було відкрито постановою від 15.11.2016, в той час як управлінням поновлено базовий місяць за вересень 2011 року розпорядженнями від 17.10.2016 та від 27.10.2016. На підставі вище зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку, що виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення до відкриття виконавчого провадження. Також суд вказав, що оскільки постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, у відповідача не було підстав виносити постанову ВП №52895208 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2017.  

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

20 листопада 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, в якій просив її скасувати та залишити в силі постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року. 

В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що суд без законних підстав прийняв рішення щодо зобов`язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області закінчити ВП №52895208, оскільки згідно постанови від 26.04.2017 виконавче провадження №52895208 вже було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду. Стосовно правомірності винесення спірної постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, скаржник вказав, що остання містить детальний розрахунок здійснених виконавцем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження (51 грн - плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження за кожне відкрите виконавче провадження; 4 грн - друк 1 аркуша; 32 грн - направлення рекомендованих листів), який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, при цьому Закон не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження. Відповідачем до касаційної скарги були долучені матеріали виконавчого провадження №52895208, які не були надані судам попередніх інстанцій, в тому числі постанова від 26.04.2017 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду.       

Позивачем до Суду не надано відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті.  

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №750/5164/16-а зобов`язано позивача поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії ОСОБА_1 наростаючим підсумком, встановлений для перерахунку - вересень 2011 року.

Старшим державним виконавцем Назаренко М.Б. виконавче провадження №52895208 було відкрито постановою від 15.11.2016, в той час як управлінням поновлено базовий місяць за вересень 2011 року розпорядженнями від 17.10.2016 та від 27.10.2016, про що повідомлено позивача.

26.04.2017 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М. Б. винесла постанову про стягнення з позивача як боржника у виконавчому провадженні №52895208 витрат виконавчого провадження в розмірі 87, 00 грн.

ІІІ.  ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 5 ст. 26 вказаного Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Частиною 6 ст. 26 Закону № 606-XIV передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону № 606-XIV визначає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у ст. 63 Закону України № 606-XIV.

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 606-XIV, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 статті 71 КАС України).

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд зазначає, що відповідачем не заперечується, що судове рішення позивачем було виконано до 15.11.2016 року, що підтверджується розпорядженнями від 17.10.2016 року та від 27.10.2016 року.

Колегія суддів вказує, що у разі виконання рішення суду добровільно, боржник не повинен нести тягар додаткових витрат, таких наприклад, як виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, тощо.

Отже, Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що постанова суду була виконана до відкриття виконавчого провадження, а тому у відповідача не було підстав виносити постанову ВП №52895208 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 26.04.2017 року.

Водночас, відповідач в касаційній скарзі вказав, що судом апеляційної інстанції безпідставно було зобов`язано останнього закінчити ВП №52895208, оскільки постановою від 26.04.2017 виконавче провадження №52895208 вже було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду. Вказана постанова державного виконавця була ним долучена до матеріалів касаційної скарги.  

При розгляді зазначеної касаційної скарги, Судом враховуються положення статей 69, 71, 86 КАС України щодо покладення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язку доказування їх правомірності саме на відповідача.     

Суд зазначає, що відповідачем не було надано до судів першої та апеляційної інстанцій  матеріалів виконавчого провадження, в тому числі постанови від 26.04.2017 про закінчення виконавчого провадження, а також не надано належного обґрунтування неможливості подання вказаних доказів під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України). 

Таким чином, враховуючи відсутність доказів щодо закінчення відповідачем спірного виконавчого провадження, Суд погоджує висновки суду апеляційної інстанції щодо необхідності зобов`язання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області закінчити ВП №52895208, оскільки згідно приписів статті 39 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції  було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А.Данилевич          

Судді                                                                                                     В. М. Бевзенко 

                                                                                                    Н.В. Шевцова