КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 753/9433/17                                                         Головуючий у І інстанції Даниленко В.В.
Провадження № 22-ц/824/2247/2020                                             Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
29 січня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за зустрічним позовом: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею,
 
ВСТАНОВИВ:
 
у травні 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що 15 листопада 2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі народився їх син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
29 липня 2016 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано.
Позивачка зазначає, що з моменту розірвання шлюбу відповідач нехтує своїми обов`язками як батько та проявляє грубу неповагу до дитини. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем одноособово без участі та підтримки відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, яка прикладає усі зусилля та можливості для його розвитку. Так, окрім шкільних занять, з березня 2012 року по лютий 2016 року ОСОБА_4 навчався у Клубі дитячої творчості «Ухтишка», де відвідував різні секції, такі як Бейбі-денс, гончарна студія, бойовий гопак, шахи, танцювальна студія та інші. Відповідач, в свою чергу, не бере участі ні в навчанні, ні в позашкільному розвитку дитини, не відвідує шкільних заходів за участю дитини, не сплачує за навчання. Крім того, відповідач не цікавиться здоров`ям сина, у якого виникли проблеми із зором внаслідок пережитих хвилювань, які виникають кожного разу, коли дитина спілкується зі своїм батьком.
Зазначила також, що поведінка відповідача по відношенню до сина була неприйнятною і протягом подружнього життя, оскільки відповідач завдавав фізичного та морального насилля позивачу в присутності дитини, залякував сина, погрозами примушував його до спілкування, принижував і висміював захоплення сина музикою і співами. 
Такою поведінкою відповідач домігся того, що син став боятися батька та не бажає з ним спілкуватися. 
На думку позивача, наведене свідчить про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно сина.
Заперечуючи проти позовних вимог про позбавлення його батьківських прав, відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Обґрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом зазначив, що з весни 2016 року ОСОБА_3 почала обмежувати його у спілкуванні з сином, створювати перешкоди для зустрічей. Протягом зазначеного періоду часу ОСОБА_1 було надано можливість побачити сина декілька разів, під час яких батько помітив значну зміну у поведінці дитини. Ян постійно нервував, не знав як реагувати на спілкування з батьком, спостерігав за реакцією матері, щоб розуміти як поводити себе з позивачем. 
Під час однієї із зустрічей ОСОБА_3 було вчинено сварку, під час якої вона звинувачувала ОСОБА_1 у нібито здійсненій крадіжці документів, провокувала його на очах у дитини до бійки, намагалась виштовхати із квартири, погрожувала у присутності дитини, що він не буде спілкуватись з сином, після чого викликала поліцію, представники якої не зафіксували жодної агресивної поведінки ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 .
Зазначав, що час перебування у шлюбі ним було придбано для дитини мобільний телефон, щоб мати зв`язок із сином під час від`їздів за кордон. Проте матір`ю не надавалося можливості батьку поспілкуватись з сином навіть за особистим номером телефону ОСОБА_4 , а в подальшому взагалі змінено номер, що унеможливило встановлення зв`язку із дитиною
Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернувся до Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві, як органу опіки та піклування, для визначення його участі у вихованні дитини.
03 травня 2017 року розпорядженням Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві № 285 визначено участь батька - ОСОБА_1 , у вихованні його дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши йому спілкування із сином в присутності матері, з урахуванням думки дитини та за наступним графіком: І, ІІІ субота місяця з 10:00 години до 13:00 години; щочетверга з 17:00 години до 19:00 години; зустрічі під час шкільних канікул - з урахуванням думки дитини та за попередньою домовленістю між батьками. Також, зобов`язано батька дитини, ОСОБА_1 , дотримуватись режиму навчання, розвитку, виховання та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини. Крім того, зобов`язано матір дитини, ОСОБА_3 , не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини.
Незважаючи на вказане рішення, ОСОБА_3 продовжують вчинятися перешкоди щодо спілкування та участі у вихованні батьком свого сина, зокрема, вона ігнорує дзвінки ОСОБА_1 , формує у сина негативне сприйняття батька, перекручуючи фактичні обставини, вчиняє конфлікти, не даючи можливості батьку у межах встановленого Розпорядженням органу опіки та піклування часу.
З приводу наведених перешкод у спілкуванні із сином, ОСОБА_1 звертався із заявою до відділу поліції, а також до Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про вжиття заходів реагування щодо припинення права батька на підтримання регулярних стосунків і прямих контактів з дитиною.
Однак, незважаючи на розгляд наведених вище звернень до компетентних органів та проведення відповідних бесід із ОСОБА_3 , станом на день звернення із зустрічним позовом ОСОБА_1 залишається бути позбавленим можливості спілкуватися із дитиною.
З урахуванням викладеного, просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із сином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у вихованні дитини:
- спільні зустрічі із дитиною І та III п`ятниці з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин неділі з ночівлею дитини за місцем проживання ОСОБА_1 ;
- спільні зустрічі із дитиною кожного четверга з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин;
- безперешкодне відвідування ОСОБА_1 дитини під час перебування у навчальних закладах (у школі, позашкільних заняттях);
- перебування дитини з ОСОБА_1 за місцем його фактичного проживання протягом часу перебування ОСОБА_3 поза межами                          м. Києва;
- проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 разом із дитиною протягом 7 (семи) днів під час осінніх шкільних канікул;
- проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 разом із дитиною протягом 7 (семи) днів кожного літнього місяця під час літніх шкільних канікул;
- спільне святкування ОСОБА_1 разом із дитиною щороку Дня Святого Миколая (19 грудня), Дня народження дитини (20.08), Дня народження ОСОБА_1 (20.05) з відвідуванням дитячих розважальних закладів;
- безперешкодне щоденне спілкування з дитиною шляхом телефонного та/або електронного зв`язку через мережу Skype.
Просив також залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Дарницьку районну державну адміністрацію як орган опіки і піклування та зобов`язати його подати до суду висновок щодо розв`язання спору.
02 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив зменшити позовні вимоги, зокрема зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у вихованні дитини:
- безперешкодні спільні зустрічі ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дні та години, погоджені із ОСОБА_3 , та з урахуванням бажання дитини;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про захворювання та лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про від`їзд (обставини та напрям) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі міста Києва більше ніж на 2 (два) дні;
- проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 7 (семи) днів під час осінніх та зимових шкільних канікул, а також 14 (чотирнадцяти) днів  під час літніх канікул:
- безперешкодне щоденне спілкування з дитиною шляхом телефонного зв`язку.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року задоволено позов  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 640, 00 гривень. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 , третя особа -  Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею - відмовлено.
В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначає, що досліджені у справі докази та надані сторонами пояснення у повній мірі підтверджують позицію позивача щодо ухилення від виконання обов`язків батька відносно неповнолітнього сина.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сібірцева О.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, неправильну оцінку доказів, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 , усунувши перешкоди у спілкуванні із сином та визначити такі способи участі у вихованні дитини:
 - безперешкодні спільні зустрічі ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дні та години, погоджені із ОСОБА_3 , та з урахуванням бажання дитини;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про захворювання та лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про від`їзд (обставини та напрям) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі міста Києва більше ніж на 2 (два) дні;
- проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 7 (семи) днів під час осінніх та зимових шкільних канікул, а також 14 (чотирнадцяти) днів  під час літніх канікул:
- безперешкодне щоденне спілкування з дитиною шляхом телефонного зв`язку.
Серед доводів апеляційної скарги зазначає, що за своїм змістом оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам статті 256 ЦПК України, зокрема, не містить посилань на заяви та клопотання, подані сторонами, інші процесуальні дії у справі; не містить змісту позовних вимог за зустрічним позовом, а лише стисле посилання на предмет спору; не містить мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позов (зокрема, за зустрічним позовом); посилань на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, а також докази, які були відхилені судом, мотиви такого відхилення.
Так, судом першої інстанції не зазначено жодного посилання на докази, які були подані відповідачем за первісним позовом в обґрунтування заперечень, а також в обґрунтування заявлених зустрічних вимог, не надано їм оцінку, не наведено мотивів відхилення таких доказів. 
Крім того, всупереч частині 4 статті 263 ЦПК України судом першої інстанції не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, про що було заявлено представником відповідача за первісним позовом, не наведено мотивів їх незастосування або відступлення від вказаних правових висновків.
Також, в порушення вимог процесуального законодавства, судом першої інстанції однобічно оцінено докази, надано перевагу доказам, які подані позивачем за первісним позовом, у порівнянні з доказами, поданими відповідачем; прийнято в якості доказу письмові пояснення викладача музики ОСОБА_9 , від 23.02.2017 року, яка не була допитана в судовому засіданні в якості свідка; порушено порядок оцінки доказів щодо охорони здоров`я дитини, її психологічного стану, у частині висновків органу опіки та піклування.
Апеляційна скарга містить також доводи щодо порушення норм матеріального права та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, зокрема щодо виконання чи ухилення від виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків відносно сина. Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 по відношенню до дитини не відповідають дійсності та були спростовані численними доказами, які підтверджують факт участі відповідача в утриманні дитини, в її лікуванні. Не надано оцінки показам свідків, які зазначали, що за час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_1 багато працював, в тому числі за кордоном, що пояснювало можливість матір'ю брати більшу участь в навчальному процесі дитини. Свідки також пояснили, що коли дитина хворіла, в тому числі коли потрапила в тяжкому стані до лікарні «ОХМАТДИТ», батько брав участь у догляді за дитиною. Судом не враховано доказів, які підтвердили створення позивачем за первісним позовом обмежень для батька у доступі до дитини, що мало наслідком звернення відповідача до органу опіки та піклування для визначення участі батька у вихованні дитини.
Судом не надано оцінки тій обставині, що позивачем не доведено фактів вчинення насильства відповідачем відносно неї та у присутності дитини.
Судом не надано належної правової оцінки висновкам Міського центру дитини КМДА № 124 від 25.09.2017р. та № 126 від 21.06.2018 р. психологічного обстеження дитини, у їх сукупності.
Таким чином, судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки про винність поведінки відповідача щодо припинення участі у вихованні дитини, а також не взято до уваги, що навіть у випадку доведеності такої винної поведінки, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і у випадках можливості відновлення родинних відносин не має застосовуватись до одного з батьків.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - адвокат Кравець Р.Ю. зазначає про необґрунтованість її доводів та просить залишити її без задоволення.
Звертає увагу апеляційною суду на те, що ОСОБА_1 не було надано належних доказів, які б свідчили про його можливість забезпечити належне утримання дитини, а також щодо його піклування про стан здоров`я дитини у період після розірвання шлюбу, про його участь у розвитку дитини та поваги до її здібностей. Так само, відповідачем не надано доказів, підтверджуючих невиконання ОСОБА_3 розпоряджень про участь батька у вихованні дитини, створення перешкод у спілкуванні, отриманні подарунків сином. 
Вважає, що усі документи, складені психологами після особистого спілкування з дитиною підтверджують той факт, що дитина не бажає спілкуватись з батьком, та що таке спілкування завдає психологічний дискомфорт дитині. Зазначає, що численна кількість скарг ОСОБА_1 на матір дитини, подання заперечення на позов та зустрічного позову не спростовує факт невиконання батьківських обов`язків. 
Доводи апеляційної скарги щодо допущених судом порушень процесуального та матеріального права вважає безпідставними.
В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Сібірцева О.С. підтримала доводи скарги у повному обсязі, просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 також підтримав апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим. В своїх поясненнях зазначив, що він завжди приймав участь у вихованні та утриманні свого сина та має намір здійснювати це і надалі. З огляду на наявні труднощі у спілкуванні із сином, які вочевидь пов`язані із негативним впливом невирішеної конфліктної ситуації між батьками, вважає, що таке спілкування може бути налагоджене лише за умови надання професійної психологічної допомоги всім учасникам. Не дивлячись на те, що наразі він проживає за межами України у зв`язку із роботою, готовий приймати участь у вихованні дитини шляхом щоденного спілкування по телефону чи за допомогою інших засобів зв`язку, проводити разом час в період шкільних канікул, надавати матеріальну підтримку. З урахуванням категоричного небажання ОСОБА_3 підтримувати таке спілкування, сприяти в налагодженні стосунків із сином, просив суд задовольнити його зустрічний позов шляхом зобов`язання усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Позивачка ОСОБА_3 та її представники - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу  та просили взяти їх до уваги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог за первісним та зустрічним позовами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.263, 264 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає, з огляду на таке.
Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . (т. 1 а.с.3,5)
Відповідно до довідки Центру комунального сервісу № 195 від 19.01.2017 року, ОСОБА_4 , 2009 року народження, зареєстрований та проживає разом із матір'ю - ОСОБА_12 , 1979 року народження, за адресою АДРЕСА_1 .(том 1 а.с. 6)
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 розірвано. (том 1 а.с. 67)
Статтями 12,81 ЦПК Українивизначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, ОСОБА_3 , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що у період після розірвання шлюбу відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дитини та її станом здоров`я, усі питання щодо виховання сина вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує сина матеріально, проявляє грубу неповагу до дитини. Крім того, позивачка зазначала, що внаслідок негативної поведінки відповідача, спілкування з ним може погіршити психо-емоційний стан сина. 
На підтвердження зазначених обставин позивачкою суду надано:
- характеристику ОСОБА_4 , 2009 року народження, за підписом директора та класного керівника Київської інженерної гімназії, від 22 лютого 2017 року, відповідно до якої батьки приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина, мама дитини, ОСОБА_3 , систематично відвідує батьківські збори, є членом батьківського комітету класу, бере активну участь в організації виховних заходів (том 1 а.с. 7);
- виписку з історії хвороби ОСОБА_4 , 2009 року народження, лікаря педіатра ОСОБА_13 , яка зазначила, що за весь час спостереження за дитиною бачила батька одина раз під час виклику додому з приводу захворювання, батько оглядом дитини не цікавився. (том 1 а.с. 9);
- консультативний висновок спеціаліста про те, що ОСОБА_4 , 2009 року народження, страждає на міопію слабкого ступеню (том 1 а.с. 10);
- інформаційну довідку психолога ОСОБА_14 від 28.02.2017 року щодо проведеної із ОСОБА_4 , 2009 року народження, психолого-діагностичної консультації, за результатами якої проведено діагностику емоційного стану дитини та встановлено, що емоційний стан Яна сповнений почуттям страху та образи, дитина має середній рівень тривожності, відмічається витіснена агресія; спостерігається тісний емоційний зв`язок з мамою, дитина відчуває, що повинна її захищати, із-за цього воліє скоріше подорослішати; хлопчик має додаткову психологічну травму, пов`язану із перериванням вагітності мами у лютому 2016 року, причиною цього він вважає агресивну поведінку тата по відношенню до мами; дитина знаходиться в постстресовому стані, відчуває напруження, простежуються ознаки наслідків емоційного насилля. Яну рекомендовано пройти тривалий курс психологічної реабілітації для усунення наслідків стресу, спричиненого сімейною ситуацією; уникати сильних стресів, а саме: агресивна поведінка дорослих, зміна місця проживання, зміна навчального закладу; потребує дбайливого ставлення до його емоційних потреб.(том 1 а.с. 11-15);
- письмові пояснення директора клубу дитячої творчості, консьєржів, заступника голови батьківського комітету, бабусі Яна, та інших осіб.
Крім того, в ході розгляду справи судом першої інстанції за клопотанням позивача бабуся ОСОБА_4 - ОСОБА_16 була допитана в якості свідка.
Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, суд першої інстанції вважав їх достатніми для підтвердження позиції позивача щодо ухилення відповідачем від виконання обов`язків батька відносно неповнолітнього сина.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони зроблені без належного встановлення фактичних обставин справи, зокрема, судом не встановлено: які дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, з одночасним урахуванням поведінки обох батьків та їх ставлення до дитини, судом не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, відповідати якнайкращим інтересам дитини.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції, всупереч частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України, не взяв до уваги та не надав оцінки доказам, наданим ОСОБА_1 , які спростовують доводи первісного позову щодо ухилення відповідачем ввід виконання батьківських обов`язків.
Зокрема, відповідно до розрахунків оплати за послуги медичної допомоги у ТОВ «БОРІС» № 100502/155 від 02.05.2010 р., № 100504/72 від 04.05.2010 р„ № 121228/317 від 28.12.2012 р., № 130823/397 від 28.08.2013 р. вбачається здійснення оплати послуг з медичної допомоги дитині за різними напрямами (дитячий консультативний виклик; повторна консультація педіатра, первинна консультація отоларинголога, ін`єкція в/м, п/ш, загальний аналіз крові з лейкоцитарною формулою; рентгенографія однієї анатомічної ділянки; первинна консультація офтальмолога) (том 1 а.с. 180-183).
Згідно з листами Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» від 04.10.2017 р. та № 66 від 15.01.2018 р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходився на стаціонарному лікуванні в НДСЛ «Охматдит» (№ 384/420/704) з 05.05.10 по 14.06.10 (з 26.05.10 по 14.06.10 - у відділенні ургентної хірургії. По догляду за дитиною знаходились батьки (мати та батько).
Приймаючи до уваги подану позивачем інформаційну довідку від 28.02.2017 про психолога ОСОБА_17 , суд першої інстанції не мотивував, у зв`язку з чим ним не взято до уваги три інші висновки психологічного обстеження дитини, а саме:
- консультацію дитячого та сімейного психолога з приводу психо-емоційних потреб та розвитку дитини від 12.07.2017 р. (із якого вбачається, що «для нормального психо-фізичного, емоційного та інтелектуального розвитку дитини необхідні обидва батьки і дитина повинна мати можливість спілкуватися та виховуватися обома батьками»;
- висновок Міського центру дитини КМДА № 124 від 25.09.2017 року психологічного обстеження дитини (із якого вбачається, що спілкування дитини з батьком насамперед залежить від бажання обох батьків вирішити матеріальні та психологічні проблеми, які склалися між ними. Позитивне вирішення конфлікту, який виник між ними, в майбутньому, може сприяти позитивному сприйняттю Яном батька. Наразі, хлопчик є заручником обставин, які він не здатен вирішити, а для повноцінного психічного розвитку особистості дитини, необхідна участь обох батьків). У обстеженні брали участь обидва батьки та дитина;
- висновок Міського центру дитини КМДА № 126 від 21.06.2018 року психологічного обстеження дитини (із якого вбачається, що під час спільної зустрічі батька з сином, ОСОБА_4 відразу відреагував напружено та намагався дистанціюватися. Ян приніс йому подарунок, який батько йому прислав на день народження та повернув його татові. Протягом всієї зустрічі батько намагався налагодити взаємодію між ними, говорив про свої наміри проводити більше часу з ним, про свої почуття, намагався прояснити за що син злий на нього. Дитина в свою чергу на всі питання батька мовчала та не могла пояснити причини, чому відмовляється спілкуватися з ним. Наприкінці зустрічі ОСОБА_4 повідомив своє прохання не турбувати його і маму, і про те, що не бажає спілкуватися з ним. Батько, в свою чергу, повідомив, що він завжди думає про нього, хоче з ним спілкуватися та піклуватися про нього. Психологом рекомендовано після проходження курсу психотерапевтичної допомоги сприяти поступовому налагодженню позитивного спілкування батька з сином через їх зустрічі. При категоричній відмові Яна від зустрічей дати певний час дитині для стабілізації почуттів та встановлення рольової позиції батька у своєму житті. Надалі, за допомогою психолога, спробувати налагодити позитивні взаємостосунки між татом і сином). У обстеженні брали участь обидва батьки та дитина.
Судом першої інстанції не надано жодної оцінки поданим відповідачем доказам, які свідчать про добровільне та регулярне виконання ним свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання сина.
Крім того, задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції не зазначив мотивів, з яких він не приймає до уваги Висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 101-7759/04 від 07.08.2017 р. Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (том 2 а.с. 64-65).
З огляду на вказане, вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не перевірив фактичних обставин справ, не врахував, що відповідач ОСОБА_1 за час перебування спору в суді неодноразово вживав заходів для його вирішення у позасудовий спосіб, шляхом проведення сімейної медіації, від якої позивачка відмовилась, направлення ОСОБА_3 листа-пропозиції щодо врегулювання спору у добровільному порядку шляхом укладення договору про участь у вихованні та утриманні дитини. Матеріалами справи підтверджується, зокрема, готовність відповідача до здійснення спілкування із сином за участі матері та/або психолога, педагогів, з метою уникнення психотравмуючих ситуацій для дитини протягом початкового періоду відновлення спілкування та в подальшому за необхідності. Однак, позивачкою, в свою чергу, не здійснено жодних кроків задля забезпечення такого спілкування та налагодження відносин між батьком і сином.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач, свідомо ухиляється від виховання сина та утримання, навпаки, таке має місце через тривалий конфлікт між сторонами, проживання відповідача на значній відстані від сина та, можливо, неналежне усвідомлення матір`ю необхідності активної участі батька у вихованні сина, незважаючи на конфліктність стосунків з матір`ю.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову.
Щодо заявленого ОСОБА_1 зустрічного позову про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення порядку участі у його вихованні, колегія суддів вважає його вимоги обґрунтованими, з огляду на таке. 
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, з урахуванням поданої у листопаді 2017 року заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_1 зазначав, що незважаючи на прийняте 03.05.2017 року Дарницькою районною у м. Києві державної адміністрації розпорядження № 285, яким визначено участь батька у вихованні дитини та встановлено графік спілкування із сином, ОСОБА_3 продовжує вчиняти перешкоди у такому спілкуванні та вихованні, ігноруючи телефонні дзвінки, провокуючи конфлікти та вчиняючи сварки у присутності дитини.
На підтвердження вказаних обставин відповідачем ОСОБА_1 подано копію заяви до Кропивницького відділу поліції ГУНП у Кіровоградскій області від 03.06.2017 року (т. 1 а.с. 70-71); копію звернення до Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 08.06.2017 року (т. 1 а.с. 72-73); копію звернення адвоката Сібірцевої О.С. до Міського центру Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (т. 1 а.с. 79-80), інформаційний лист директора ООО «Даймекс-Киев» від 04.09.2017 року про відмову ОСОБА_3 від вручення відправлення від ОСОБА_1 , які у своїй сукупності підтверджують створення ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 зі своїм сином.
Розглядаючи спір, за недоведеності позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, суд першої інстанції взагалі не дав оцінки зазначеним доказам та не мотивував причин відхилення доводів, наведених ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві. 
Вирішуючи питання участі батька у вихованні сина, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 в період після розірвання шлюбу із ОСОБА_3 фактично позбавлений можливості спілкуватися з сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом матері, яка має дуже неприязні стосунки з позивачем. 
У зв`язку із зазначеним, колегія вважає, що способи участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, які визначені ОСОБА_1 в заяві про зменшення позовних вимог, у повній мірі відповідають як інтересам дитини, так і інтересам батьків. Налагодження стосунків між батьком та сином відповідає інтересам дитини, яка протягом останніх років позбавлена можливості спілкування з батьком. Таке спілкування за необхідності можливе за присутності психолога, участь якого забезпечується в залежності від обставин, які складуться при виконанні рішення суду. Участь психолога при спілкуванні з дитиною може забезпечити як позивач, так і відповідач.
При цьому, забезпечення можливості щоденного спілкування між батьком і сином шляхом телефонного зв`язку може стати першим важливим кроком для налагодження відносин між ними.
Суд також враховує, що зобов`язання того з батьків, з ким проживає дитина, повідомляти іншого про стан здоров`я та місце перебування дитини, відповідає вимогам чинного законодавства щодо належного забезпечення реалізації батьківських прав та обов`язків.
Колегія суддів також вважає обґрунтованою та такою, що відповідає інтересам дитини, вимогу про забезпечення спільного відпочинку батька із сином протягом 14 днів під час літніх канікул, а також протягом семи днів під час осінніх та зимових канікул. 
З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість вимог зустрічної позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки батьки не дійшли згоди щодо способів участі батька у вихованні дитини та в спілкуванні з нею, яка проживає разом із матір`ю, а остання перешкоджає батькові в спілкуванні з сином та його вихованні, не надає інформацію батьку про стан здоров`я дитини та про її пересування.
Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року - скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Зустрічний позов  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такі способи участі у вихованні дитини:
- безперешкодні спільні зустрічі ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дні та години, погоджені із ОСОБА_3 , та з урахуванням бажання дитини;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про факти захворювання та лікування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти ОСОБА_1 про від`їзд (обставини та напрям) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі міста Києва більше ніж на 2 (два) дні;
- проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 7 (семи) днів під час осінніх шкільних канікул та протягом 7 (семи) днів під час зимових шкільних канікул, а також протягом 14 (чотирнадцяти) днів літніх шкільних канікул;
- зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у щоденному спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом телефонного зв`язку.
Стягнути з  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 920 (одну тисячу дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 04 лютого 2020  року.

 
Суддя-доповідач                                                        Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                          Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                                 Ігнатченко Н.В.