ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
24 грудня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/2151/19	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.)
у справі  № 280/2151/19
за позовом    ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 
про  визнання протиправними дії, скасування наказу та стягнення моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо утримання коштів у розмірі 14892 грн. виконавчого збору, 312 грн. витрат на проведення виконавчих дій з грошового забезпечення позивача, накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді «сурова догана»;
визнати протиправним та скасувати п.1, п.2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 04.04.2019 «Про результати службового розслідування»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування на користь позивача утриманих з грошового забезпечення коштів згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 04.04.2019 «Про результати службового розслідування»;
стягнути з відповідача-2 моральну шкоду у розмірі 70000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного наказу №504 від 04.04.2019, оскільки будь-яких фактів та доказів здійснення позивачем протиправних дій чи неналежного виконання службових обов`язків цей наказ не містить. Крім того, згідно п.22 Положення про юридичну службу Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №259 від 16.05.2016, притягнення до відповідальності посадових осіб юридичної служби за невиконання (неналежне виконання) обов`язків, визначених відповідно до Положення, здійснюється командиром (начальником), керівником із урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня. В даному випадку висновку юридичної служби вищого рівня (вч НОМЕР_2 ) отримано не було. У зв`язку з вказаними неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях, що супроводжується психоемоційним стресом. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.09.2019  адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано п.1 та п.2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 04.04.2019 «Про результати службового розслідування».
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 14982,00 грн. виконавчого збору, 312,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій, утримані з грошового забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 04.04.2019 «Про результати службового розслідування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд не встановив процедурних порушень під час проведення службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача.
Скасовуючи пункти 1, 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 04.04.2019 «Про результати службового розслідування», суд виходив з того, що притягнення позивача до матеріальної відповідальності відбулося не у спосіб, встановлений законодавством, без встановлення фактичних підстав, що передбачені    п.10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців.
Дослідивши обставини, що слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, суд зазначив, що той факт, що військова частина почала виконувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/284/18 ще до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, свідчить, що після отримання рішення суду з керівництвом військової частини НОМЕР_1 була узгоджена позиція щодо його фактичного добровільного виконання без апеляційного оскарження, внаслідок чого доводи відповідача про ненадання позивачем пропозицій щодо його оскарження визнані судом безпідставними. З огляду на встановлені фактичні обставини, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, визначеного в акті службового розслідування та оскаржуваному наказі.
Крім того, суд встановив, що між визначеними відповідачем діями (бездіяльністю) позивача та спричиненими витратами військової частини відсутній причино-наслідковий зв`язок.
За встановленої судом незаконності притягнення позивача до матеріальної відповідальності незаконно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача утриманої суми грошового забезпечення.
Разом з тим суд відмовив в задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати на користь позивача утримане грошове забезпечення, оскільки на час ухвалення судового рішення по справі позивач звільнений з військової служби у запас та виключений з числа осіб особового складу частини з 17.05.2019, відповідно до наказу № 118 від 17.05.2019.
Також суд відмовив в задоволенні  позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в розмірі 70000 грн. з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, як і не зазначено мотивів, з яких позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивачем своїм неналежним виконанням службових обов`язків порушив пункти наказів вищих штабів та пункти статуту, якими повинен був керуватися і додержуватися у своїй діяльності, що призвело до негативних фінансових наслідків, у зв`язку з чим, відповідачем правомірно та обґрунтовано накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани із утриманням з грошового забезпечення коштів у сумі 14892 грн. виконавчого збору та 312 грн. витрат на проведення виконавчих дій.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати рішення суду  в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, та прийняти нове, яким задовольнити позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.
Позивач зазначає, що заподіяна позивачу моральна шкода пов`язана з моральними стражданнями у зв`язку з винесення протиправного наказу, стягненням грошових коштів, безпідставним приганянням позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана». Позивачем  надано до справи медичні дослідження, які свідчать про те, що в наслідок неправомірних дій, психоемоційного стресу, душевних страждань у позивача погіршилось здоров`я. Крім цього позивач зазначає, що безпідставне притягнення до дисциплінарної та матеріальної відповідальності призвело до падіння його професійної репутації, зниженню поваги, як до керівника юридичної служби у військовій частині, що вимусило позивача до звільнення. З огляду на викладені обставини, скаржник зазначає, що між протиправними діями відповідача та моральними стражданнями позивача є прямий причинний зв`язок, тому вважає за необхідне відновлення стану здоров`я шляхом санаторно-курортного лікування та стягнення моральної шкоди у розмірі 70000 грн.
В судовому засіданні сторони підтримали доводи на підтвердження вимог своїх апеляційних скарг. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню. 
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,  позивач - ОСОБА_1 , майор юстиції, з 08.11.2016 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України (витяг з наказу від 08.11.2016 №320). 
З 29.12.2017 позивач перебував на посаді помічника командира з правової роботи – начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 (витяг з наказу від 29.12.2017 №180).
Фактичні обставини, що мають значення для справи, в своїй хронології свідчать про таке. 
13.09.2018 військовою частиною НОМЕР_1 отримано рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 у справі № 808/284/18, яким визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення службового розслідування за фактом отримання військовослужбовцем цієї частини ОСОБА_3 травми (контузії), яка одержана ним у період з 08.07. 2016 по 10.07.2016, та не оформлення довідки про обставини зазначеної травми; зобов`язано   військову частину НОМЕР_1   провести службове розслідування за фактом отримання військовослужбовцем цієї частини ОСОБА_3 травми (контузії), яка одержана ним у період з 08.07.2016 по 10.07.2016 та оформити довідку про обставини зазначеної травми.
Згідно резолюції тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини
НОМЕР_1 від 13.09.2018 на вказаному судовому рішенні помічнику командира бригади з правової роботи необхідно  надати пропозиції щодо виконання цього  судового рішення.
Рішення суду з резолюцією доведено та передано позивачеві  14.09.2018, що підтверджується його особистим підписом у Журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 , № 868.
Судом першої інстанції встановлено, сторонами не спростовано, що згідно пояснень позивача, після отримання 13.09.2018 військовою частиною НОМЕР_1 вказаного судового рішення між керівництвом та позивачем в усному порядку узгоджено позицію щодо подальшого добровільного виконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.06.2018 у адміністративній справі №808/284/18 без апеляційного оскарження, що підтверджується, зокрема, письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 28.03.2019, відібраними  в ході службового розслідування, в яких зазначено, що на встановлену резолюцію майор юстиції ОСОБА_1 доповів, але в доповіді уточнив, що апеляцію по сумі такого питання не подають. 
17.09.2018 судом видано виконавчий лист у справі № 808/284/18.
20.09.2018 відкрито виконавче провадження №57269131 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести службове розслідування за фактом отримання військовослужбовцем цієї частини ОСОБА_3 травми (контузії), яка одержана ним у період з 08.07.2016 по 10.07.2016, та оформити довідку про обставини зазначеної травми. Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження №57269131  стягнено виконавчий збір у розмірі 14892 грн.
Повідомлення про відкриття виконавчого провадження з резолюцією полковника ОСОБА_4 доведено та передано майору юстиції ОСОБА_1 27.09.2018.
Одночасно матеріали справи свідчать, що за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2018 №1864 «Про призначення службового розслідування» на виконання рішення суду у адміністративній справі №808/284/18 проведено службове розслідування щодо травми (контузії), яка одержана ОСОБА_3 у період з 08.07.2016 по 10.07.2016, про що складено Акт службового розслідування від 06.10.2018.
02.11.2018 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено вимогу № 17317-4-034, яка отримана Військовою частиною НОМЕР_1 08.11.2018, про зобов`язання начальника військової частини НОМЕР_1 виконати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі №808/284/18 в повному обсязі.
13.11.2018 позивач  звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку із значним обсягом документів та дій, пов`язаних із виконанням рішення. 
16.11.2018 за вих. №1885 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_4 видано Довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
06.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 312 грн., яка надійшла  на адресу військової частини 20.12.2018. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2019 № 194 призначено службове розслідування з метою з`ясування причин та умов, що сприяли випадку стягнення з військової частини виконавчого збору в сумі 14892 грн. та витрат на виконавче провадження у сумі 312 грн., виявлення винних осіб та встановлення ступеня їх вини, що призвело до стягнення з військової частини означених сум. 
Службовим розслідуванням (акт проведення службового розслідування затверджено 04.04.2019) встановлено, що помічник командира бригади з правової роботи майор юстиції ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 5.5 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом міністра оборони України від 30.12.2016 №744. не иадав письмові пропозиції щодо порядку виконання судового рішення та можливості іого оскарження, що стало причиною несвоєчасного виконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 за справою №808/284/18. Внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду було відкрите виконавче провадження ВП № 57269131 від 20.09.2018 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізький області на підставі виконавчого листа №808/284/18 від 17.09.2018. виданого Запорізьким окружним адміністративним судом, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 14892 грн. та 312,00 грн витрат на проведення виконавчих дій.
За висновком службового розслідування стягнення з військової частини коштів на загальну суму 15204,00 грн. є наслідком несвоєчасного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.09.2018 у справі № 808/284/18 через  особисту службову бездіяльність майора юстиції ОСОБА_1 і тягне за собою часткову матеріальну відповідальність у відповідності до Положення про матеріальну іповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР.
Згідно пункту 6 акту проведення службового розслідування комісією встановлено безпосередній зв`язок між несвоєчасним виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду №808/284/18, виданого 17.09.2018, особистою службовою бездіяльністю майора юстиції ОСОБА_1 , що стало передумовою для відкриття виконавчого провадження №57269131 на суму 14892 грн., а також стягнення 312 грн витрат на проведення виконавчих дій з військової частини, що є заподіянням матеріальної шкоди держави.
Відповідно до пункту 10 акту проведення службового розслідування комісією встановлено причини, що стали передумовою для стягнення з військової частини коштів за виконавчим провадженням №57269131 на загальну суму 15204 грн., а саме: порушення і недотримання вимог пункту 5.5 Інструкції майором юстиції ОСОБА_1 внаслідок своєї особистої службової невідповідальності.
04.04.2019 відповідачем прийнятий наказ №504 «Про результати службового розслідування», згідно якому:
п. 1 - помічнику командира бригади – начальнику фінансово-економічної служби провести утримання коштів у розмірі 14892,00 грн. виконавчого збору та 312 грн. витрат на проведення виконавчих дій з грошового забезпечення помічника командира бригади з правової роботи – начальника юридичної групи майора юстиції ОСОБА_1 відповідно до статті 10 частини ІІ Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджену постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95ВР.
п.2  - за порушення вимог абзацу 2 статті 11, статті 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, що призвело до нанесення матеріальної шкоди державі у відповідності до пункту «а» статті 71 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України майору юстиції ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана».
З вказаним наказом позивач ознайомлений 04.04.2019.  
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Спірним є питання правомірності притягнення позивача оскаржуваним наказом від 04.04.2019 № 504 до матеріальної відповідальності та дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків.
За позицією відповідача неналежне виконання службових обов`язків полягає у неподанні апеляційної скарги на рішення суду у справі № 808/284/18 як того вимагають керівні документи, що призвело до негативних наслідків, а саме: стягнення з військової частини виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Як вбачається з оскаржуваного наказу, позивачем  порушено вимоги пункту 5.5 Інструкції №744 в частині підготовки командиру військової частини письмових пропозицій щодо порядку виконання судового рішення, а також пропозиції щодо можливості його оскарження; абзацу 2 статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
ОСОБА_1 притягнутий до матеріальної відповідальності відповідно до п. 10 розділу ІІ затвердженого постановою Верховної Ради №243/95ВР від 23.06.1995 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, що діяло на час виникнення спірних правовідносин. 
Це Положення, як зазначено у п.1 розділу І якого, визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і  призваних  на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час  виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.
Відповідно до п.3 розділу І цього Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну   відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Відшкодування шкоди військовослужбовцями і  призваними  на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до  дисциплінарної  чи  кримінальної  відповідальності  за  дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду (п.4 розділу І Положення).  
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Відповідно до п. 10 розділу ІІ Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної  шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
До дисциплінарної відповідальності позивач притягнутий відповідно до ст. 68, ст.71 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, та п.5.5 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України № 744 (наказ Міністра оборони України № 744 від 30.12.2016).
Відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно вимог статті 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (стаття 98 Дисциплінарного статуту).
За статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України Помічник командира полку з правової роботи (юрисконсульт полку) зобов`язаний: організовувати правову роботу, спрямовану на правильне застосування, неухильне додержання вимог законодавства в полку, надавати командуванню пропозиції та консультації щодо вирішення питань правового забезпечення діяльності полку; перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові полку, та візувати їх після погодження з відповідними службовими особами; надавати письмовий висновок командирові полку з роз`ясненням та пропозиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства; здійснювати правове забезпечення господарської діяльності полку, брати участь у підготовці, укладенні та здійсненні контролю за виконанням господарських договорів, організовувати претензійну роботу, готувати позови та скарги до суду; за дорученням командира полку представляти інтереси полку в судах та інших органах; аналізувати наслідки розгляду претензій, позовів та справ у судах і подавати командирові полку пропозиції щодо вдосконалення правового забезпечення діяльності полку; надавати висновки щодо законності списання матеріальних цінностей та давати правову оцінку фактам нестач, крадіжок,псування військового майна, готувати матеріали про відшкодування за рахунок винних осіб завданих державі матеріальних збитків, надавати правову допомогу при проведенні розслідувань за цими фактами; сприяти правовими засобами зміцненню військової і трудової дисципліни серед військовослужбовців та працівників полку; давати правову оцінку фактам порушень військової та трудової дисципліни в полку; надавати правову допомогу службовим особам полку в дотриманні законодавства з питань соціального і правового захисту військовослужбовців, членів їхніх сімей та працівників полку; брати участь в організації та проведенні заходів з правової підготовки та правового виховання особового складу полку, інформувати особовий склад про законодавство та практику його застосування, давати консультації з питань, пов`язаних з діяльністю полку; організовувати зберігання текстів законів та інших нормативно-правових актів, своєчасне внесення до них відповідних змін, забезпечувати ведення довідкової роботи щодо наказів і директив Міністра оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, наказів командира полку і його прямих начальників.
Одночасно, відповідно до пункту 16 Положення про юридичну службу Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 травня 2016 року №259, юридична служба (помічник командира (начальника) з правової роботи, юрисконсульт) військової частини (установи, організації) та підприємства відповідно до покладених на неї завдань: забезпечує правильне застосування у військовій частині (установі, організації) та підприємстві нормативно-правових актів та інших документів, подає командиру (начальнику), керівнику пропозиції щодо вирішення правових питань, пов`язаних з діяльністю військової частини (установи, організації), підприємства; фінансово-господарської діяльності військової частини (установи, організації), підприємства та матеріалів перевірок, проведених правоохоронними і контролюючими органами; разом із заінтересованими структурними підрозділами та (або) відповідальними посадовими особами військової частини (установи, організації), підприємства бере участь у підготовці заходів щодо зміцнення військової та трудової дисципліни, забезпечення охорони праці; надає правову допомогу військовослужбовцям та працівникам військової частини (установи, організації), підприємства; забезпечує правильне застосування норм законодавства про військовий обов`язок і військову службу, трудового, житлового, пенсійного та іншого законодавства, що стосуються прав і законних інтересів військовослужбовців та працівників військової частини (установи, організації), підприємства, подає пропозиції командиру (начальнику), керівнику щодо поновлення їх порушених прав; бере участь у роботі з обліку актів законодавства і міжнародних договорів України, забезпеченні підтримання їх у контрольному стані та зберіганні; проводить моніторинг інформації про офіційне оприлюднення актів законодавства в друкованих виданнях; організовує і проводить роботу, спрямовану на підвищення рівня правових знань військовослужбовців та працівників Збройних Сил України військової частини (установи), роз`яснює практику застосування законодавства, надає консультації з правових питань; звітує в установленому порядку перед керівником юридичної служби вищого рівня щодо проведеної роботи, надає необхідну аналітичну інформацію та статистичну звітність.
Відповідно до вимог Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, та з метою організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах, виконання рішень судів, здійснення обліку, аналізу та контролю за цією роботою в Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 №744 затверджено Інструкцію з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України.
Згідно з п.1.2 розділу 1 Інструкції №744 з метою забезпечення належної організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах, виконання рішень судів керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані, зокрема, видавати накази про призначення посадових (службових) осіб, відповідальних за ведення претензійної та позовної роботи, здійснення представництва інтересів у судах і виконання рішень судів; забезпечувати належний облік, опрацювання а аналіз судових справ і документів виконавчого провадження; забезпечувати належний захист інтересів структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств під час розгляду судових справ, оскарження в апеляційному та касаційному порядку всіх рішень (за винятком випадків, передбачених цією Інструкцією), прийнятих не на користь Міністерства оборони України та Збройних Сил України, за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження
Пунктом 5.5 Інструкції №744 встановлено, що у разі отримання судового рішення, прийнятого не на користь структурного підрозділу Міноборони, Генерального штабу, військової частини (установи, організації), підприємства, або виконавчих документів за таким рішенням відповідальні посадові особи зобов`язані:
користуватися правами та обов`язками сторін та інших учасників виконавчого провадження, визначеними Законом України «Про виконавче провадження»;
з`ясувати, чи набрало судове рішення в установленому порядку законної сили;
забезпечити облік та зберігання судових рішень та виконавчих документів у порядку, визначеному цією Інструкцією;
готувати керівнику структурного підрозділу Міноборони, Генерального штабу, командиру (начальнику, керівнику) військової частини (установи, організації), підприємства письмові пропозиції щодо порядку виконання судового рішення, а також пропозиції щодо можливості його оскарження;
вжити заходів щодо виконання судового рішення та недопущення нанесення збитків державному бюджету під час його виконання, а в установлених законодавством випадках – забезпечити апеляційне (касаційне) оскарження судового рішення та зупинення (закриття) виконавчого провадження;
після вчинення виконавчих дій, фактичного виконання судового рішення або відкриття, зупинення (закриття) виконавчого провадження забезпечити невідкладне повідомлення органів державної виконавчої служби України про фактичне виконання судового рішення із наданням копій, підтверджуючих документів, а також надати доповідь керівнику структурного підрозділу Мінооборони, Генерального штабу, командиру (начальнику, керівнику) військової частини (установи, організації), підприємства та відповідної юридичної служби. Доповідь про фактичне виконання судового рішення надається також до юридичної служби апарату Мінооборони (через територіальне юридичне управління), якщо стороною у справі є Мінооборони.
Згідно абзацу 5 пункту 8.2 розділу 8 Інструкції №744 документи, що надходять до структурних підрозділів Мінооборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств, з питань розгляду судами справ, стороною або третьої чи заінтересованою особою, в яких є Генеральний штаб, структурний підрозділ Мінооборони, Генерального штабу, військова частина (установа, організація), підприємство, реєструються в загальному порядку в службі діловодстві у день їх отримання, подаються на розгляд керівнику структурного підрозділу Мінооборони, генерального штабу, командиру (начальнику, керівнику) військової частини (установи, організації), підприємства та передаються разом із конвертами до відповідної юридичної служби, визначеного відповідального підрозділу для реєстрації їх у відповідних журналах обліку.
В спірному випадку фактично передумовою для притягнення позивача до відповідальності є стягнення з відповідача виконавчого збору та витрат на виконавче провадження з приводу примусового виконання судового рішення у адміністративній справі  № 808/284/18 про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення суду отримано ВЧ НОМЕР_1 13.09.2018, виконавчий лист у справі № 808/284/18 видано 17.09.2018, а 20.09.2018 державний виконавець за заявою стягувача відкрив виконавче провадження.
Згідно ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» від  02.06.2016  №  1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч.9 ст.27 Закону №  1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі  пункту 9  частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Виходячи з наведених правових норм та встановлених судом фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що  об`єктивно уникнути стягнення з військової частини коштів на загальну суму в розмірі 15204,00 грн. шляхом повного виконання рішення суду у справі № 808/284/18 до відкриття виконавчого провадження було неможливим.
При цьому, виконання рішення суду у справі № 808/284/18 пов`язане із необхідністю прийняття відповідного наказу посадовою особою військової частини, а саме: щодо призначення службового розслідування за фактом травми ОСОБА_5 , проведення такого розслідування спеціальною комісією, складання акту та довідки, і такий ланцюг подій вже не залежить цілком від виконання обов`язків служби позивачем у справі.
З приводу посилання відповідача на не оскарження позивачем судового рішення у справі № 808/284/18 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт не подання апеляційної скарги не має прямим наслідком відсутність обов`язку службового розслідування за фактом травми ОСОБА_5 і, відповідно, відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження. 
Тим більше, що як вбачається з матеріалів справи, вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем доведено до керівництва військової частини недоцільність оскарження означеного вище судового рішення, і відсутність письмової пропозиції щодо виконання цього рішення не впливає на той факт, що після отримання рішення суду з керівництвом військової частини НОМЕР_1 була узгоджена позиція щодо його фактичного добровільного виконання без апеляційного оскарження, про що свідчить встановлені судом обставини, не спростовані відповідачем, щодо здійснення відповідачем певних дій з  виконання  рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі № 808/284/18 ще до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.
Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, визначений в акті службового розслідування та оскаржуваному наказі; також між визначеними відповідачем діями (бездіяльністю) позивача та спричиненими витратами військової частини відсутній причино-наслідковий зв`язок, що у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для притягнення позивача до матеріальної та дисциплінарної відповідальності оскаржуваним наказом від 04.04.2019 № 504.
Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки судом встановлено, що позивача притягнуто до матеріальної відповідальності незаконно, відтак утримана сума грошового забезпечення підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди в розмірі 70000 грн. апеляційний суд зазначає таке.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив та не встановив у повному обсязі докази та обставини справи стосовно права позивача на відшкодування моральної шкоди при встановлених обставинах справи протиправних винних дій відповідача, незаконного притягнення позивача до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що сам факт незаконного притягнення особи до матеріальної та дисциплінарної відповідальності не є підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Стосовно заподіяння позивачеві моральної шкоди суд першої інстанції вірно встановив, що свої вимоги в цій частині позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, що виявляється в моральних переживаннях, які супроводжується психоемоційним стресом. 
В апеляційній скарзі позивач наполягає, що заподіяна йому моральна шкода безпосередньо пов`язана з моральними переживаннями у зв`язку з винесенням протиправного наказу, стягненням грошових коштів, безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності «сувора догана».
Безпідставне притягнення до дисциплінарної, матеріальної відповідальності призвело до падіння професійної репутації, зниженню поваги, як до керівника юридичної служби у військовій частині, що вимусило позивача  до звільнення.
Позивач вказує, що надані до справи медичні документи є свідченням того, що внаслідок неправомірних дій, психоемоційного стресу, душевних страждань у позивача  з`явилась тенденція погіршення стану здоров`я, загострилися хронічні захворювання, порушився сон, з`явилися головні болі, порушення тиску, сердечно судинної діяльності, виникло почуття дискомфорту, нервозності.
Неправомірні дії у відношенні позивача  призвели до необхідності змінювати звичайний засіб життя, звертатись до адвокату, суду з метою захисту своїх прав. Знаходження у стані психоемоційного стресу призвело також до порушень звичних життєвих зав`язків, напрузі у сім`ї, стосунках з дружиною.
Суд першої інстанції вірно застосував норми права, що регулюють питання відшкодування моральної шкоди.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
За правилами ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже позивач не звільнений від обов`язку довести факт заподіяння йому моральної шкоди з боку відповідача.
Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказуючи, що оскаржуваним наказом про притягнення позивача до матеріальної та дисциплінарної відповідальності позивачеві завдано моральну шкоду, позивачем, разом з тим, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з прийняттям відповідачем  оскаржуваного наказу. 
Суд першої інстанції в результаті дослідження поданих позивачем медичних довідок та висновків вірно встановив, що  довідка госпіталю з медичної частини від 11.04.2019 №81 підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_3 ) військово-медичного клінічного центру Південного регіону у період з 01.04.2019 по 11.04.2019, що свідчить про те, що погіршення стану здоров`я позивача, яке стало підставою для його стаціонарного лікування, фактично відбулось до прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, наявність причинного зв`язку між лікуванням позивача та притягненням його до відповідальності з поданих позивачем документів не вбачається. Крім того, відповідно до виписного епікризу із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №759 психоемоційного стресу у позивача не встановлено. Згідно короткого анамнезу, викладеного в виписному епікризі, будь-яких емоційних стресів не встановлено, при цьому психоемоційне навантаження позивач пов`язує із знаходженням в зоні АТО, гіпертонічна хвороба ІІ стадії встановлена у грудні 2018 року.
Отже вказані документи не можуть вважатися належними доказами на підтвердження вимог позивача про  стягнення з відповідача моральної шкоди. 
Також позивачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що звільнення позивача зі служби відбулось саме з причини винесення відповідачем оскаржуваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляд суворої догани та матеріальної відповідальності. При цьому слід зазначити, що за своєю суттю така міра відповідальності  як догана, сувора догана має більше попереджувальний, виховний характер і особливих обмежень не спричиняє, окрім позбавлення права на заходи заохочення (наприклад, премію). 
Стосовно посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 апеляційний суд зазначає, що у справі № 750/6330/17 вирішувався спір з приводу бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання його повноважень у земельних відносинах, тоді як предметом розгляду даної справи є спір про проходження публічної служби, яка має певні особливості щодо суб`єктів спірних відносин. 
Крім того, за висновками Верховного Суду у постанові  від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.  
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, який ухвалив рішення про часткове задоволення позову. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.
Наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду. 
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 280/2151/19 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко