Справа № 991/909/20
Провадження1-кс/991/923/20

У Х В А Л А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2020 року                                                                         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
заявника ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Вищого антикорупційного суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
29.01.2020 до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 із вимогою про зобов`язання уповноважених посадових осіб Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за його заявою № 32/2-ВРУ-ДБВ від 10.12.2019.
Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 29.01.2020 для розгляду скарги було визначено суддю ОСОБА_1 . 
Ухвалою від 31 січня 2020 року скаргу призначено до розгляду.
У скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 10.12.2019 направив заяву/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення до Директора НАБУ) за № 32/2-ВРУ-ДБВ, на яке листом від за вих. № 0424-188/482 від 08.01.2020 в.о. старшого детектива – керівника Четвертого відділу детективів Другого підрозділу детективів ОСОБА_4 було повідомлено про відмову уповноваженими особами НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України (у тому числі внести відомості до ЄРДР).
На думку заявника, наведене свідчить про невиконання уповноваженими посадовими особами НАБУ вимог ст. 214 КПК України при отриманні заяви про вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_3 стверджує, що заява про вчинення кримінальних правопорушень є належно обґрунтованою, у ній надана правова кваліфікація вчиненим кримінальним правопорушенням та дотриманні формальні вимоги при подані заяви. 
У зв`язку з цим, заявник просить слідчого суддю зобов`язати Директора (уповноважених посадових осіб) НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України (внести відомості до ЄРДР та вчинити інші дії), при отриманні заяви/повідомлення про кримінальні правопорушення ОСОБА_3 до Директора НАБУ № 32/2-ВРУ-ДБВ від 10.12.2019.
Під час судового засідання ОСОБА_3 підтримав доводи, наведені у його скарзі та просив задовольнити її.
Представник НАБУ в судове засідання не з`явився та не надіслав свої письмові заперечення з приводу поданої скарги.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд за відсутності представника НАБУ.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що у задоволенні скарги належить відмовити з таких підстав. 
ОСОБА_3 18.06.2019 звернувся через Апарат Верховної Ради України персонально до депутата Верховної Ради України ОСОБА_5 із заявою/повідомленням про кримінальні правопорушення № 26/2-ВРУ-ДБВ разом із зверненням до депутата № 2/26-НАБУ від 18.06.2019. Вказане звернення до депутата мало на меті вчинення парламентського реагування на наведені факти порушення конституційних прав ОСОБА_3 та містило клопотання передати заяву/повідомлення про кримінальні правопорушення № 26/2-ВРУ-ДБВ Директору НАБУ, як то передбачено ст. 7 Закону України «Про звернення громадян». 
Зазначена заява була отримана адресатом 20.06.2019, проте не було надано жодного документа, що підтверджує виконання обов`язків народного депутата. 
Зазначений факт, на думку скаржника, свідчить про порушення народним депутатом України ОСОБА_5 конституційних прав ОСОБА_3 , передбачених ст.ст. 1, 3, 8, 19 Конституції України, та містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 382 КК України. 
Листом за вих. № 0424-188/482 від 08.01.2020 Національне антикорупційне бюро України повідомило ОСОБА_3 про відсутність підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за його заявою у зв`язку із тим, що у ній відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на вчинення ОСОБА_5 тих чи інших протиправних дій, що містять ознаки підслідних Національному бюро злочинів, та які могли бути перевірені слідчим шляхом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 с. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Частина перша статті 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірно вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтерессам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Частина друга цієї статті передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Як вбачається з диспозиції зазначеної статті обов`язковим елементом складу злочину є мета - одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.
Викликає обгрунтований сумнів твердження заявника про те, що неперенаправлення його заяви народним депутатом ОСОБА_5 до Національного антикорупційного бюро України вчинене з метою одержання неправомірної вигоди для ОСОБА_5 або для будь-якої іншої фізичної або юридичної особи.
Наявність зазначеної мети презюмується заявником. Проте будь-яких обгрунтовань цього заява ОСОБА_3 не містить. 
Стаття 382 КК України передбачає відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.
Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, предбачених законом заходів щодо їх невиконання. 
Перешкоджання виконанню судового рішеня передбачає протидію особи реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації.
Заява ОСОБА_3 не містить відомостей щодо невиконання ухвали слідчого судді Галицього районного суду м. Львова від 22.01.2018 (справа №461/458/18) саме ОСОБА_5 , звернення саме до нього виконання цієї ухвали, або щодо перешкоджання саме цією особою перешкоджання виконанню цього судового рішення.
За таких обставин доводи  ОСОБА_3 про вчинення народним депутатом України ОСОБА_5 можливих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 382 КК України, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, та не містять конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вищевказаною статтею.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях народного депутата України ОСОБА_5 ознак вищезазначених злочинів, відомостей, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Тому у задоволенні скарги належить відмовити.
Керуючись ст. ст. 214, 303- 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, викладених у заяві/повідомленні про кримінальні правопорушення № 32/2-ВРУ-ДБВ від 10.12.2019.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя                                                                          ОСОБА_1