ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2020 року           справа №200/10390/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сухарька М.Г., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 200/10390/19-а (головуючий І інстанції Буряк І.В., повний текст судового рішення складено та підписано 24 жовтня 2019 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про стягнення боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДФС, податковий орган), в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС про стягнення боргу (недоїмки) від 20.05.2019 № Ф-29769-17 на суму 40946,43 грн, з яких 40776,43 грн - сума боргу та 170,00 грн - штрафні санкції;
- зобов`язати податковий орган вчинити дії щодо коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів ОСОБА_1 шляхом погашення (зменшення) заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 40946,43 грн, з яких 40776,43 грн - сума боргу та 170,00 грн - штрафні санкції.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проживає та здійснює підприємницьку діяльність в м. Покровську Донецької області, який належить до переліку населених пунктів, на території якого проводиться антитерористична операція (далі - АТО), тому за приписами чинного законодавства він як платник єдиного внеску звільняється від виконання обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Наведене зумовлює протиправність дій податкового органу щодо формування спірної вимоги та обчислення за позивачем боргу зі сплати єдиного внеску (а.с. 4-7).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Донецькій області від 20 травня 2019 року № Ф-29769-17 на загальну суму 35975,67 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання податкового органу вчинити дії щодо коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів ОСОБА_1 шляхом погашення (зменшення) заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 35975,67 грн, задовольнивши цю вимогу.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відмовивши в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання податкового органу вчинити дії щодо коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів ОСОБА_1 шляхом погашення (зменшення) заборгованості зі сплати єдиного внеску суд першої інстанції не в повному обсязі відновив порушене право особи, оскільки через наявність заборгованості в інформаційній системі податковий орган вже не вперше формує вимогу, яка в подальшому скасовується в судовому порядку.
Також апелянт наголошує, що судом першої інстанції прийнято та враховано під час ухвалення оскаржуваного рішення відзив на позовну заяву, який подано із порушенням положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Окрім цього, ОСОБА_1 наголошує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки положенням Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якими обґрунтовано позовні вимоги (а.с. 56-59).
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яке обґрунтував суттєвим значенням справи для органів ДФС та значним суспільним інтересом щодо формування сталої судової практики з такого спірного питання, які потребують детального розгляду спору по суті, дослідження великого обсягу доказів та з`ясування всіх обставин.
Відмовляючи в задоволенні клопотання суд звертає увагу на наступне.
Частиною першою статті 260 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
При цьому пунктом 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суду апеляційної інстанції надано повноваження розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, а також відсутність доказів на підтвердження обставин, якими податковий орган обґрунтував свої клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебуває на обліку Покровсько-Добропільського управління ГУ ДФС.
Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку від 26.10.2012 серія Б № 094911 позивач є платником єдиного податку 3 групи за ставкою 5 %, види діяльності 63.99 надання інших інформаційних послуг; 69.10 діяльність у сфері права.
20 травня 2019 року ГУ ДФС прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-29769-17 у загальному розмірі 40946,43 грн, у тому числі: недоїмка 40776,43 грн та штраф 170,00 грн станом на 30 квітня 2019. 
За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 07.08.2019 № 37985/6/99-99-11-05-02-25 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.05.2019 № Ф-29769-17 залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця від 05.07.2019 № б/н - без задоволення. 
Вважаючи протиправними дії ГУ ДФС, які слугували підставою винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) та штрафних санкцій зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 40946,43 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Статтею 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.
За приписами абзаців 1, 3, 4 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Наказом Міністерства доходів і зборів України 05.12.2013 № 765 затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів. За приписами п. 4 розділу ІІІ цього Порядку нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.
Нарахування узгоджених сум грошових зобов`язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.
В межах адміністративної справи, що розглядається не є спірною обставиною, що борг зі сплати єдиного внеску та штрафні санкції обчислені за період: з 22.04.2013 по 19.04.2019 на загальну суму 40946,43грн. Зокрема, штрафні санкції в розмірі 170, 00 грн нараховано 28.05.2013.
Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 затверджено Інструкцію «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Згідно з ч. 1 п. 6.3 цієї Інструкції органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, у тому числі у випадку якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Частиною 4 п. 6.3 вказаної Інструкції передбачено, що вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, яка перевищує 10 гривень.
Таким чином, відповідач сформував спірну вимогу на виконання вказаних приписів Закону № 2464-VI та Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Разом з тим, Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII), згідно зі ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.
На виконання Закону № 1669-VII були прийняті розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року від 02.12.2015 № 1275-р, якими затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. У ці переліки включено, зокрема, м. Покровськ Донецької області, на території якого позивач перебуває на податковому обліку.
Частиною 4 статті 11 Закону № 1669-VII було внесено зміни до Закону № 2464-VI, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 такого змісту: 
«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.»
Цей пункт у подальшому було перейменовано на 9-4.
У свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний:
1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 
2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 
3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;
4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю;
5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 
6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 
7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 
8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 
9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 
10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 
11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 
12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на той факт, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону.
З огляду на дію пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО.
Як вбачається з матеріалів справи спірна вимога сформована 20 травня 2019 року відповідно до статті 25 Закону № 2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. 
Відсутність (відстрочення в силу закону) обов`язку сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а саме, станом на 20 травня 2019 року.
Таким чином, факти формування спірної вимоги про сплату недоїмки та застосування наслідків такої не сплати є протиправними на момент її формування. 
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що Закон № 1669-VII не скасовує обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а надає можливість на період проведення антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
У зв`язку з наведеним суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вчинення податковим органом дій щодо коригування облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів ОСОБА_1 шляхом погашення (зменшення) заборгованості зі сплати єдиного внеску на суму 35975,67 грн суперечить чинному законодавству. Отже суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.
З приводу посилання апелянта на положення Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пп. 14.1.153. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. У той же час за приписами пп. 14.1.175. п. 14.1. наведеної статті податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, податкова вимога є формою вираження необхідності платником податку сплатити податковий борг, який за ним обліковується. 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 безпідставно ототожнює поняття «скасування вимоги» та «скасування недоїмки». Скасування в судовому порядку податкової вимоги (письмового документа) не є скасуванням боргу, який обліковується за платником податку. Оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.05.2019 в справі № 200/5669/19-а податковий борг не скасовано, це рішення не тягне за собою обов`язку податкового органу внести зміни до інтегрованої картки платника податку, виключивши суму боргу. Тобто, положення Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, на які посилається апелянт, не підлягають застосуванню в межах спірних правовідносин.
З приводу зауважень ОСОБА_1 , що судом першої інстанції прийнято та враховано під час ухвалення оскаржуваного рішення відзив на позовну заяву, який подано із порушенням положень Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не повинен був враховувати додані до відзиву на позов докази за відсутності доказів направлення цих доказів позивачу, посилаючись на ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Наведеною нормою передбачено: «Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.»
Оскільки відзив разом із доданими доказами надійшли до суду першої інстанції засобами електронної пошти, відсутні підстави для неврахування таких доказів.
З приводу не застосування положень статей 144 та 149 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає, що конструкція наведених статей не передбачає обов`язку суду застосовувати такий вид процесуального примусу як штраф, це є правом суду.
Отже, доводи ОСОБА_1 з цього приводу не підлягають задоволенню.
Що стосується доводів апелянта, які ґрунтується на позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 09.04.2019 в справі № 812/420/19, від 30.11.2018 в справі № 802/1634/15-а та від 13.02.2018 в справі № 816/2042/16, колегія суддів, дослідивши ці рішення, встановила, що предметом розгляду цих справ були інші правовідносини із податковим органом, аніж скасування податкової вимоги про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого платнику, що здійснює свою діяльність в період проведення антитерористичної операції в межах відповідної території. Висновки Верховного Суду не стосуються обов`язку внесення змін до інтегрованої картки платника в разі скасування такої вимоги, отже не підлягають застосуванню в межах справи, що розглядається, як обґрунтування доводів апеляційної скарги.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 200/10390/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року в справі № 200/10390/19-а - залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 22 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      М. Г. Сухарьок 

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук