ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №585/3241/19 
Номер провадження 22-ц/816/309/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Ткачук С. С. ,  Орлова І. В. 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни
в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 01 вересня 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні та зміні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 15 липня 2019 року утворився борг на загальну суму 11706 грн 58 коп., з яких: 2656 грн 21 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 2338 грн 59 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 4539 грн 39 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1138 грн 74 коп. – нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн – штрафу (фіксована частина), 533 грн 65 коп. – штрафу (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відмовлено.
Вказане рішення суду позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тобто приєдналася до запропонованих банком пропозиції, та довідку про умови кредитування, яка містить відомості щодо тарифів за карткою, тому рішення суду першої інстанції про те, що відповідач не була ознайомлена з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтується на припущеннях.
Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку «Універсальна» (а.с. 12).
Як зазначено у заяві-анкеті, відповідач погодилась з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона була ознайомлена і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також, 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів: пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 – нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів у сумі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с. 13).
За інформацією АТ КБ «ПриватБанк» клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 01 вересня 2011 року отримала картки за № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 зі строком дії останньої до останнього дня грудня 2018 року (а.с. 72).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15 липня 2019 року становить 11706 грн 58 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 2656 грн 21 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту – 2338 грн 59 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками – 0,00 грн; пені за прострочене зобов`язання – 4539 грн 39 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 1138 грн 74 коп.; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн – штрафу (фіксована частина), 533 грн 65 коп. – штрафу (процентна складова) (а.с. 5-7, 8-11).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені і штрафу), суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов, які не містять підпису позичальника, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, установивши обставини того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті, а саме: згідно з розрахунку заборгованості станом на 15 липня 2019 року витрати відповідачем кредитних коштів становлять 11940 грн 08 коп., а сума внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості становить 15010 грн 01 коп., суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів у повній мірі погодитись не може, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з підстав відсутності в укладеному сторонами кредитного договору домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені і штрафу, оскільки відповідач, підписуючи 01 вересня 2011 року анкету-заяву, також підписала довідку про ознайомлення з умовами кредитування, тобто, відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки місцевого суду про недоведеність укладення між сторонами договору – є безпідставними.
Разом з тим, на думку колегії суддів, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» ставило питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банк з 01 липня 2015 року нараховані відповідачу відсотки за користування кредитними коштами щомісяця погашав за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку «Відсотки погашені за рахунок кредиту») та зараховував їх до заборгованості по тілу кредиту. За період часу з 01 липня 2015 року по 15 липня 2019 року в такому порядку за рахунок кредиту було погашено відсотків на загальну суму 5199,22 грн (а.с. 8-11).
Однак, такий порядок погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами між сторонами в письмовій формі не погоджувався, оскільки у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній позичальником, визначено лише базову процентну ставку (2,5% в місяць) та погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.
Крім того з розрахунку заборгованості вбачається, що процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року проценти нараховувались у розмірі 34,80% річних, у період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року – 43,20%, а у розрахунку з 01 червня 2015 року взагалі зазначена подвійна процентна ставка – 2,90% та 3,60% на місяць. 
У статті 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Водночас, як вбачається з Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30 % річних (2,5% на місяць). При цьому, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 34,8% та 43,20% річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано. 
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок нарахованих відповідачу відсотків, які в подальшому погашалися за рахунок кредиту, не можна вважати правильним, як і розрахунок розміру заборгованості по тілу кредиту та простроченому тілу кредиту.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, а тому колегія суддів дійшла висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту.
Щодо вимог позивача про стягнення неустойки (пені та штрафів) колегія суддів зазначає наступне.
За положеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Однак, ураховуючи обставини того, що позивач не пред`явив вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, так як згідно розрахунку заборгованості сума заборгованості за нарахованими відсотками дорівнює 0,00 грн, а вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту позивачем належними і допустимими доказами не доведені із зазначених вище підстав, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення пені за прострочене зобов`язання у сумі 4539 грн 39 коп., а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн – штрафу (фіксована частина), 533 грн 65 коп. – штрафу (процентна складова) у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позивачем позовних вимог щодо порядку їх нарахування.
Що стосується позовної вимоги про стягнення пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у розмірі 1138 грн 74 коп., то колегія суддів звертає увагу на те, що ні умовами підписаної відповідачем анкети-заяви, ні довідкою про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не встановлена відповідальність у вигляді пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.
За таких обставин, коли суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, однак вказівка у рішенні суду про недоведеність обставин узгодження сторонами ціни договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань не відповідає фактичним обставинам справи, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно змінити, виключивши його з мотивувальної частини вказівку про вище вказане.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Оскільки апеляційну скаргу в частині вирішення по суті позовних вимог залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Мотивувальну частину рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 листопада 2019 року в даній справі змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 30 січня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Собина

Судді: С.С. Ткачук

І.В. Орлов