ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/14/20 Справа № 199/367/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів   Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Черкас Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                                             В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ПАТ КБ “Приватбанк”  звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування позовних вимог ПАТ КБ “Приватбанк”  посилалися на те, що  між ПАТ КБ “Приватбанк” та  ОСОБА_2 25 травня 2006 року було укладено кредитний договір №DNL0GK03205906, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 36 741 доларів США з кінцевим терміном повернення — 25 травня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у строки та у порядку, встановленому договором. У забезпечення виконання зобов”язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 25 травня 2006 року було укладено договір поруки. Своїх зобов`язань за кредитним договором позичальник ОСОБА_2 не виконувала, та станом на 18 грудня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 20 073,33 доларів США, що за курсом 23,48 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 грудня 2015 року, складає 471321,79 грн., яку банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 грудня 2016 року та ухвали про виправлення описки від 16 травня 2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNL0GK03205906 від 25 травня 2006 року у сумі 20 073,33 дол. США, що відповідно до курсу НБУ складає 471 321,79 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2017 року визначено складові заборгованості, стягнутої вищевказаним рішенням суду від 08 серпня 2016 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNL0GK03205906 від 25 травня 2006 року у сумі 20 073,33 доларів США, що відповідно до курсу НБУ складає 471 321,79 грн., яка складається із: 19656,56 доларів США - – заборгованість за кредитом; 380,83 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; 34,46 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 1,48 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального закону, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог банку у повному обсязі. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. 
Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
З матеріалів справи вбачається 25 травня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNL0GK03205906, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 36 741 доларів США з кінцевим терміном повернення - до 25 травня 2021 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язалась своєчасно сплачувати кредит та нараховані відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (т.1 а.с.13-14).
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №DNL0GK03205906 від 25 травня 2006 року, за яким останній прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору (т.1 а.с.15).
У порушення умов кредитного договору позичальник ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 18 грудня 2015 року,   заборгованість ОСОБА_5  за кредитним договором становить -  20 073,33 доларів США, яка складається із заборгованості:    за кредитом - 19 656,56 доларів США; по процентам за користування кредитом -  380,83 доларів США;   комісії за користування кредитом - 34,46 доларів США, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором  - 1,48 доларів США. (т.1 а.с.4-7).
Поручитель ОСОБА_6 змінив прізвище на - ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджувався із сумою заборгованості за кредитним договором, стягнутої з нього та ОСОБА_2 на користь банку.
За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року у справі було призначено судову економічну експертизу з метою визначення розміру заборгованості за кредитним договором, проведення якої було доручено Дніпропетровському НДІ судових експертиз (т.1 а.с.221).
У зв`язку із несплатою ОСОБА_1 вартості експертизи, матеріали справи були повернуті до апеляційного суду без виконання, експертне дослідження проведене не було (т.1 а.с. 247).
За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2019 року у справі було призначено судову економічну експертизу з метою визначення розміру заборгованості за кредитним договором, проведення якої, за клопотанням ОСОБА_1 , було доручено Дніпропетровському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Проведення експертизи було доручено на підставі документів, що містяться в матеріалах справи, оскільки будь-яких інших документів експерту надати можливості сторони не мали (т.2 а.с.244-249, т.3 а.с.3).
Матеріали справи були повернуті до апеляційного суду без виконання експертизи із повідомленням про неможливість її проведення, дослідження проведене не було у зв`язку із несплатою ОСОБА_2 вартості експертизи(т.3 а.с. 11-13).
Встановлено, що ОСОБА_1 було сплачено вартість проведення експертизи та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року справу було направлено до експертної установи для проведення судової економічної експертизи відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2019 року (т.3 а.с.29-31).
Матеріали справи були повернуті із експертної установи до апеляційного суду без виконання експертизи із повідомленням про неможливість її проведення на підставі тих документів, які містяться в матеріалах справи (т.3 а.с.34-39).
Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Під час розгляду справи в апеляційному суді за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою суду неодноразово призначалася судова економічна експертиза з метою визначення розміру заборгованості за кредитним договором, однак така експертиза не була проведена із повідомленням експертом про неможливість її проведення на підставі документів, які містяться в матеріалах справи. 
Слід зазначити, відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності заборгованості позичальника за вказним кредитним договром, або ж наявності заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед банком в іншому розмірі.
Доводи про пропуск банком строків позовної давності є безпідставними, оскільки кредитний договір та договір поруки було укладено між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , з кожним відповідно, 25 травня 2006 року з кінцевим терміном повернення кредиту — 25 травня 2021 року, та з позовними вимогами до суду банк звернувся 18 січня 2016 року.
Отже, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність у позичальника ОСОБА_2 перед банком заборгованості, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку про солідарне стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .
Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог банку.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність банком наявності заборгованості за кредитним договором у зазначеному розмірі не підтверджуються будь-якими належними доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги про передчасність висновків суду щодо наявності заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі є безпідставними.
Будь-яких доказів про наявність заборгованості за кредитним договором в іншому розмірі, ніж надав банк в своєму розрахунку, відповідачами суду не надано.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи є необґрунтованими.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення норм права, переоцінки висновків рішення суду та незгоди з рішенням суду.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді