Постанова
іменем України
 
19 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 388/1440/18
провадження № 51-6225 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 , 
прокурора                                                 ОСОБА_5 , 
                 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120150000287.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Кіровоградський районний суд Кіровоградської області ухвалою від 7 листопада 2019 року застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжив до 10 год 3 січня 2020 року.  
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2019 року відмовив 
у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вказану ухвалу суду першої інстанції. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, натомість суд апеляційної інстанції не дотримався вимог п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 щодо практики застосування положень ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) в частині права апеляційного оскарження судових рішень про продовження строку тримання під вартою і безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, обмеживши таким чином права та свободи людини і порушивши право на захист.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор вважала, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Проте ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційний суд постановив з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так, згідно з ч. 1 ст. 5 КПК процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент виконання такої дії або прийняття такого рішення.
У частині 2 ст. 152 Конституції України закріплено принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто закони, інші правові акти мають юридичну силу і підлягають застосуванню до визнання їх неконституційності рішенням Конституційного Суду України, яке набирає законної сили з дня його ухвалення, є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Як видно з матеріалів провадження, суддя Кропивницького апеляційного суду ухвалою від 19 листопада 2019 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, мотивуючи тим, що ч. 2 ст. 392 КПК не передбачено можливості оскарження відповідної ухвали в апеляційному порядку.
В ухвалі зазначено, що Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 
2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України 
(є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Вказаним Рішенням Конституційний Суд зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК, у відповідність до Конституції України та цього Рішення, а також запровадити такий механізм гарантування права на свободу обвинуваченого, стосовно якого винесено ухвалу про тримання під вартою під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, який не перешкоджатиме досягненню цілей правосуддя, не порушуватиме прав інших учасників кримінального провадження та забезпечуватиме інші засади судочинства, зокрема розумні строки розгляду справи. Конституційний Суд, приймаючи Рішення, не зазначив про втрату чинності ч. 2 ст. 392 КПК як неконституційної, а визнав неконституційним відсутність норми стосовно апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, та зобов`язав законодавця впровадити відповідне нормативне регулювання. Суд зауважив, що оскільки станом на дату надходження апеляційної скарги ч. 2 ст. 392 КПК не було приведено законодавцем у відповідність до Конституції України та зазначеного рішення Конституційного Суду і вона залишалася чинною в редакції, якою встановлено обмеження на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, то відсутній і процесуально визначений порядок прийняття і розгляду зазначеної категорії проваджень, а за відсутності спеціальних норм, що чітко визначають порядок, строки апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду кримінального провадження та процедуру апеляційного розгляду цих скарг, апеляційний суд без відповідного нормативно-правового регулювання не має повноважень приймати до розгляду апеляційні скарги на вказані ухвали суду першої інстанції.
Разом із тим, Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 положення 
ч. 2 ст. 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). 
Тобто з моменту прийняття Рішення Конституційним Судом України скасовано обмеження на окреме оскарження ухвал про продовження строку тримання особи  під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції. 
Кропивницький апеляційний суд ухвалу від 19 листопада 2019 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 7 листопада 2019 року постановив після ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 4-р/2019. Апеляційний суд відповідно, приймаючи рішення, керувався нормою кримінального процесуального закону, яку визнано неконституційною. Тому це перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що за ч. 1 ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК – підставою для скасування оскарженого судового рішення. 
Те, що ч. 2 ст. 392 КПК не приведено законодавцем у відповідність 
до Конституції України та Рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019, не може обмежувати право особи на оскарження судового рішення.
За таких обставин, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону та істотно їх порушив, а тому ухвала цього суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати викладене та ухвалити судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 цього Кодексу.
Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката 
ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року скасувати                    і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3