ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1759/19  Номер провадження 88-ц/814/4/20	 Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві заяву  ОСОБА_1  про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 552/1759/19 за позовом Головного  територіального  управління юстиції  у Полтавській області в  інтересах  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про забезпечення  повернення малолітньої дитини до  Сполученого Королівства Великої  Британії  та Північної Ірландії.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в:

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, до ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відмовлено.
Додатковим рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 900 гривень 00 копійок (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот гривень нуль копійок) на відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2019 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Позовні вимоги  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини  до Сполученого  Королівства Великої  Британії та  Північної Ірландії задоволено. 
Визнано незаконним  вивезення та  утримування ОСОБА_1  на території  України малолітньої  дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути малолітню  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  до місця  її постійного  проживання –  Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. 
У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку зобов`язано ОСОБА_1   передати малолітню  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  батькові ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  для забезпечення  повернення дитини  до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та  Північної Ірландії.  Витрати,  пов`язані з поверненням малолітньої  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  до Сполученого  Королівства Великої  Британії та  Північної Ірландії  покладено на  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  3 457 гривень 81 копійку в  рахунок компенсації  судових витрат. 

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про перегляд вказаного рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.
В обґрунтування заяви зроблено посилання на те, що 17.12.2019 року за результатами чергового обстеження у лікаря-ортопеда малолітньої  ОСОБА_3 встановлено, що остання хворіє на антеролістез S1, дисплазія поперекового відділу хребта і лікарем рекомендовано: консультація невролога, ЛФК, масаж, нашивка напівжорстокого корсету, обмеження сидіння та активних ігор. 
Наведена обставина є нововиявленою і має істотне значення для вирішення цього спору, оскільки перевезення дитини до місця її постійного помешкання поставить її під загрозу заподіяння шкоди (фізичної чи психічної), може створити для неї нетерпиму обстановку. 

Перевіривши матеріали справи у межах доводів заяви, пояснення осіб, які прибули у судове засідання, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Статтею 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Отже, враховуючи вимоги законодавства, апеляційний суд виходить з того, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.
Таким чином, розглядаючи питання про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, суд має встановити чи існували на час ухвалення судового рішення істотні обставини, які залишилися невідомими особі, яка подала заяву, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення.
Практикою Європейського суду з прав людини визначені такі критерії для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. 
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],  №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає в тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х; див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).
Процедура перегляду остаточного рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2 (Popov v. Moldova №2), №19960/04, п.46). Однак, суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.
Саме національні суди оцінюють факти та надані їм докази (див. рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain) [ВП], № 30544/96, п.28, ECHR 1999-I). 
Предметом позову у розглянутій справі є виключно вимога про повернення малолітньої дитини до держави свого постійного проживання в порядку виконання державою Україна взятих на себе міжнародних зобов`язань відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позову, посилалася у тому числі на п.«b» ч.1 ст.13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей і стверджувала, що повернення дитини поставить її під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить нетерпиму обстановку для неї. В обґрунтування наведених заперечень відповідач посилалася виключно на негативну характеристику особи позивача, його негативну поведінку і вчинки відносно відповідача і самої дитини. Ці доводи перевірені судом і зроблений висновок про їхню недоведеність. Під час розгляду справи питання щодо стану здоров`я дитини, наявності у неї хвороб, у зв`язку з чим її переміщення до країни постійного помешкання могло б поставити під загрозу її життя, здоров`я, судом не досліджувалося, відповідні докази учасниками справи суду не подавалися.
Подана заява обгрунтована тим, що у грудні 2019 року, тобто після ухвалення судом остаточного рішення у цій справі, у дитини виявлене захворювання, яке створює загрозу заподіяння шкоди здоров`ю дитини у разі її транспортування до країни постійного проживання. 
У підтвердження цього факту до заяви долучена світлокопія консультативного висновку спеціаліста, у якому зазначений встановлений діагноз, рекомендації і обмеження (т.4 а.с.94).
У зазначеному висновку відсутні дані про те, коли ця хвороба виникла у дитини, отже неможливо стверджувати, що ця обставина існувала на час розгляду справи судом. Цей висновок не містить також даних про можливість чи неможливість (заборону) переміщення дитини у транспортних засобах, а сама по собі указівка про існування обмежень щодо сидіння і активних ігор не дає підстав для обґрунтованого висновку про існування загрози життю чи здоров`ю дитини у разі її переміщення до країни постійного проживання. 
Отже, обставина, на яку посилається заявниця, не є нововиявленою у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити за недоведеністю.
Керуючись ст.367, ст.382, ст.384, ст.423, ст.429 ЦПК України, апеляційний суд   
У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 552/1759/19 за позовом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в інтересах  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого  Королівства Великої Британії та Північної Ірландії відмовити.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2020 року.

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді                                                                           А.І.Дорош

В.М. Триголов