ПОСТАНОВА
Іменем України

12 грудня 2019 року 
Київ
справа №205/2968/17(2-а/205/136/17)
адміністративне провадження №К/9901/33896/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В.М., 
                                                                Шевцової Н.В., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року (головуючий суддя - Басова Н.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Панченко О.М., судді - Іванов С.М., Ясенова Т.І.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції 
про скасування постанови,
у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
16.05.2017 позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі. 
Позивач просила постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАА №084230 від 13.04.2017 скасувати, адміністративне провадження закрити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Дніпрі про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі задоволено.
Постанову серії ЕАА №084230 від 13.04.2017, прийняту інспектором роти №6 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі капралом поліції Занудою Андрієм Андрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП скасовано.
Ухвалюючи рішення у справі, суд зазначив, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вчинення     ОСОБА_1     адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що є порушенням вимог ст. 251 КУпАП. Відповідачем в порушення вимог ст. ст. 69, 71, 72 КАС України не було надано суду жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем правопорушення, що, на думку суду, свідчить про фактичну відсутність об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції залишено без задоволення. Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року у справі №205/2968/17 залишено без мін.
Підтримуючи судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що долучений позивачем до заперечень на апеляційну скаргу витяг з реєстру кур`єрської пошти суду першої інстанції свідчить про те, що відповідач отримав судову повістку та позов з додатками у справі №205/2968/17 21.06.2017, тобто завчасно до судового засідання у цій справі, яке відбулося 04.07.2017, та мав достатній час для надання суду першої інстанції відеозапису, долученого відповідачем до апеляційної скарги. Оскільки відповідач не навів обґрунтованих підстав ненадання зазначеного відеозапису до суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.195 КАС України такий доказ суд апеляційної інстанції визнав таким, що не підлягає дослідженню. Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду колегія суддів врахувала, що оскаржену постанову було складено на місці вчинення та вручено позивачу 13.04.2017, позивач звернулась до суду першої інстанції з позовом 16.05.2017 та в позові також просила поновити строк звернення до суду у зв`язку з перебуванням у декретній відпустці по догляду за другою дитиною, що підтверджується наказом від 30.12.2016 №335-вн. Судом першої інстанції не було розглянуто клопотання позивача про поновлення строку звернення, проте колегія суддів, врахувавши наведені позивачем доводи та надані докази, дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, та відсутність підстав для скасування постанови суду першої інстанції з одних лише формальних міркувань.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
20 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, в якій відповідач просить скасувати зазначені судові рішення та залишити позовну заяву без розгляду.
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків, вчиненого позивачем, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафу. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255грн шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА №084230 від 13.04.2017. Вважає, що відеозапис про обставини скоєння адміністративного правопорушення позивачем мав бути розглянутий судом як речовий доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб. Проте зазначає, що судом першої інстанцій такий доказ досліджений не був. Скаржник зазначає, що його представник не мав змоги прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 04.07.2017, тому ним не було надано будь-яких заперечень чи клопотань. Також скаржник вказує на пропуск позивачем встановленого строку звернення до суду з цим позовом. Зазначає, що обставини перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною не можуть бути розцінені, як поважні причини пропуску строку звернення до суду. Вказує, що судами не зроблено висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що    постановою серії ЕАА № 084230 від 13.04.2017, прийнятою інспектором роти №6 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Дніпрі капралом поліції Занудою А.А., на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 255,00грн (а.с. 5).
Відповідно до зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1     13.04.2017 о 17:16 годині, керуючи автомобілем «Toyota Auris», д/н НОМЕР_1 , порушила вимоги знаку 4.2 «Рух праворуч», здійснивши рух ліворуч та прямо, чим порушила п. 33 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 5).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова про адміністративне правопорушення по справі була винесена 13.04.2017 та вручена особисто ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу в той же день. З позовною заявою позивач звернулась до суду 16.05.2017, в якій просила поновити термін оскарження в зв`язку з находженням її в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років в період з 03.01.2017 по 12.06.2018. 
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Так, відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.99 КАС України).
Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Щодо строку звернення позивача до суду колегія суддів зазначає, що за загальним правилом, яке міститься у статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції), початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець пов`язав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають бути передбачені законом.
З огляду на положення ст. 289 КУпАП перебіг строку звернення до суду для оскарження постанови у справ про адміністративне правопорушення починається з дня вручення такої постанови. 
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».
Поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду за своїм змістом є оціночним та залежить від наведених позивачем доводів та наданих доказів, що свідчать про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Суд зазначає, що при визнанні поважними причин пропуску позивачем встановленого законодавством строку звернення до суду з цим позовом суд апеляційної інстанції надав власну оцінку обставинам його пропуску. Так, в оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що причиною пропуску строку звернення позивача до суду стали обставини перебування позивача у декретній відпустці по догляду за другою дитиною, що підтверджується наказом від 30.12.2016 №335-вн. 
Отже, Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними із наведенням належного обґрунтування щодо такої поважності.  
Щодо тверджень скаржника про невиконання судами попередніх інстанцій процесуального обов`язку з дослідження наданих ним доказів, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
При розгляді зазначеної адміністративної справи по суті судами враховано положення ст.ст. 69, 71, 86 КАС України щодо покладення в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язку доказування їх правомірності саме на відповідача.
Відповідач в поданій касаційній скарзі зазначає, що його представник не мав змоги прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 04.07.2017, тому ним не було надано до суду першої інстанції будь-яких заперечень чи клопотань.
Водночас, Суд враховує, що матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення відповідачем суду першої інстанції про неможливість забезпечення участі свого представника у судовому засіданні, призначеному на 04.07.2017, як і не містять жодних доказів направлення певних клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання заперечень проти позову, якщо відповідач дійсно заперечував проти нього.
Крім того, колегія суддів зауважує, що в ухвалі суду першої інстанції про відкриття провадження у справі від 17.05.2017 року учасникам справи були роз`яснені процесуальні права, закріплені у ст.ст. 49, 51 КАС України (у редакції, чинній на час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій), в тому числі право подавати докази, заявляти клопотання та надавати пояснення.  
З огляду на встановлення судом апеляційної інстанції обставин належного та завчасного повідомлення відповідача про судове засідання, що було призначене судом першої інстанції на 04.07.2017, беручи до уваги відсутність належного обґрунтування неможливості подання відповідачем саме до суду першої інстанції наявних у нього доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, Суд вважає правомірним застосування судом апеляційної інстанції положень ч. 2 ст. 195 КАС України та обґрунтованим відхилення поданих відповідачем на стадії апеляційного розгляду цієї справи доказів.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційній скарзі не зазначено. 
Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                            Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                 В.М. Бевзенко
                                                                                                    Н.В. Шевцова