ПОСТАНОВА
Іменем України

17 лютого 2020 року 
Київ
справа №803/1042/17
адміністративне провадження №К/9901/12/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №803/1042/17
за позовом Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову  Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Сеника Р.П., суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.,
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У серпні 2017 року Управління соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації Волинської області звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 20 липня 2017 року ВП №54343711 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 12 800 грн.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржувана постанова в частині стягнення виконавчого збору є протиправною та такою, що не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»             №1404-VIII від 02 червня 2016 року. Також зазначає, що Управління є бюджетною основою, яка повністю фінансується за рахунок державного і місцевого бюджетів та здійснює бюджетні платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Станом на 10 серпня 2017 року на рахунку позивача не було наявних коштів для проведення виплати суми компенсації в розмірі 22 238 грн 49 коп, а отже таку невиплату допущено не з його вини.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
3.          Постановою  Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
4.          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні докази в обґрунтування обставин щодо правомірності та обґрунтованості прийнятої постанови про відкриття виконавчого провадження в оскаржуваній частині, як такої, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.
5.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від                             14 листопада 2017 року скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2017 року. Прийнято нове судове рішення яким позов задоволено повністю: скасувано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ВП №54343711 від 20 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця у розмірі 12800 грн.
6.          Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV дійшов висновку про те, що оскільки державним виконавцем було відкрито виконавче провадження щодо виплати суми компенсації в розмірі 22   238, 49 грн, отже постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          Не погоджуючись із постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області подало касаційну скаргу. Відповідач у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
8.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправомірно застосовані до спірних правовідносин положення нормативно-правових актів, які втратили законну силу.
IV. Позиція інших учасників справи
9.          Позивач надав до суду відзив на касаційну скаргу,  в якому просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
10.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від            30 січня 2018 року відкрито провадження за касаційною скаргою Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову  Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року. 
11.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 21 червня 2019 року для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючого судді), Радишевській О.Р., Уханенку С.А на підставі розпорядження заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Богданюк від 21 червня 2019 року №802/0/78-19. 
12.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від              23 серпня 2019 року касаційну скаргу прийнято до провадження. 
13.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від              14 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 17 лютого 2020 року.
VI. Стислий виклад обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
14.          Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, постановою Волинського окружного адміністративного суду від     12 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року, в адміністративній справі №803/420/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» до Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності, зокрема, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ" суму компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 1 137 465 грн 30 коп. Судове рішення в адміністративній справі № 803/420/17 набрало законної сили 08 червня 2017 року.
15.          27 червня 2017 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №491/2017 щодо зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації виплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ» суми компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за період з жовтня 2015 року по грудень 2015 року в розмірі 1 137 465 грн 30 коп.
16.          20 липня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54343711 з примусового виконання виконавчого листа №491/2017, виданого 27 червня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом. Станом на день відкриття виконавчого провадження боржником не було виплачено кредитору 22 238 грн 49 коп компенсації.
17.          Відповідно до пункту 3 вказаного рішення постановлено стягнути з боржника - Управління праці та соціального захисту населення Луцької районної державної адміністрації виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі      12 800 грн.
18.          Не погоджуючись з таким рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом про його скасування.
VIІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
19.          Конституція України від 28 червня1996 року №254к/96-ВР
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017)
Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;                       10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від              02 червня 2016 року №1404-VIII (у редакції, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до приписів пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу є виконавчими документами.
Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 5 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню.
Частиною третьою статті 27 передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
VІІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.          8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, за правилом пункту                       2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
23.          За наведених підстав розгляд цієї справи вирішується за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до 8 лютого 2020 року.
24.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
25.          Аналіз положення статей 26, 27 Закону №1404-VIII в аспекті спірних правовідносин дає підстави для висновку про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
26.          Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії, а не стягнення. 
27.          За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини перша, третя статті 27 Закону №1404).
28.          Таким чином, судом встановлено, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області 20 липня 2017 року було відкрито виконавче провадження №54343711 з примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа №491/2017, виданого 27 червня 2017 року Волинським окружним адміністративним судом, у зв`язку з неповним виконанням боржником такого судового рішення в добровільному порядку.
29.          При цьому, примусовому виконанню підлягало рішення в частині зобов`язання боржника вчинити дії щодо виплати стягувачу компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто, немайнового характеру.
30.          Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
31.          Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права вже була висловлена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 №703/1086/17 та від 25.06.2019 №712/394/17-а і колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від неї.
32.          Також суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, помилково застосував до спірних правовідносин  Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, який втратив чинність  на момент розгляду цієї справи в суді.
33.          Отже, в даному випадку колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком  суду першої інстанції про те, що вимога позивача про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 12   800 грн є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
34.          Згідно з статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
35.          Зважаючи на те, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення, помилково скасоване судом апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
IХ. Судові витрати
36.          Судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.
2.          Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року в справі №803/1042/17 скасувати.
3.          Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 серпня             2017 року у справі №803/1042/17 залишити в силі.
4.          Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий          :                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 О. Р. Радишевська
                                                                                          С.А. Уханенко