Постанова 
Іменем  України                           
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 461/5007/15-ц
 
провадження № 61-26242св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду 
м. Львова від 14 грудня 2015 року у складі судді Радченка В. Є. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Савуляк Р. В., Мікуш Ю. Р., 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі -
ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 192 001,68 грн на придбання транспортного засобу «CITROEN С4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , із терміном повернення до 26 вересня 2018 року. 
25 вересня 2013 року між сторонами укладений договір застави, предметом якого визначений транспортний засіб «CITROEN С4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором поруки 
від 28 січня 2015 року, укладеним із ОСОБА_2 , за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком солідарно 
у межах визначеної суми у розмірі 50,00 грн. 
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 20 квітня 2015 року у нього утворилася заборгованість 
у розмірі 326 777,58 грн. 
У жовтні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» змінило предмет позову та просило суд: 
- у рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 вересня 2013 року звернути стягнення на предмет застави, а саме: передати ПАТ «Ідея Банк» автомобіль «CITROEN С4», 
2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеною незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України (далі - ДАІ МВС України) та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо); 
- передати автомобіль «CITROEN С4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації; 
- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея банк» заборгованість за договором поруки в розмірі 50 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. У рахунок погашення кредитних зобов`язань за договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , в сумі 326 777,58 грн, яка складається із 149 900,83 грн - основний борг, 38 260,30 грн - прострочена заборгованість, 
40 060,98 грн - прострочені проценти, 1 566,17 грн - строкові проценти, 96 989,30 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб «CITROEN С4», 
2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника ОСОБА_3 , для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу. Передано автомобіль «CITROEN С4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором на підставі договору поруки у сумі 50 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник не виконує умов договору кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, тому 
є підстави для звернення стягнення на автомобіль як на предмет застави 
з наданням позивачу права укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, та для стягнення солідарно з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором у розмірі, визначеному у договорі поруки. 
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2013 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , у розмірі 326 777,58 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 25 січня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 05 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Апеляційного судуЛьвівської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що зміна власника предмета застави не є підставою для відмови у задоволенні права банку звернути стягнення на предмет застави, в чиєму б володінні, користуванні та розпорядженні таке майно не перебувало, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення цих позовних вимог 
ПАТ «Ідея Банк».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,  ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 
№ 461/5007/15-ц із Галицького районного суду м. Львова.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
07 червня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, зокрема статей 330, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Частиною першою статті 388 ЦК України визначено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. А саме, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно 
у володіння;було викрадене у власника або особи, якій він передав майно 
у володіння;вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У грудні 2013 року ОСОБА_3 придбала автомобіль «CITROEN С4», 
2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , за відплатним договором. 17 грудня 2013 року проведено його реєстрацію Центром ДАІ в м. Івано-Франківську, про що видано свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 та реєстраційний номер НОМЕР_3 , жодних обтяжень на момент реєстрації цього транспортного засобу в державному реєстрі обтяжень за попереднім власником не містилось.
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасників справи 
 
У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ПАТ «Ідея Банк» подало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги вказаних висновків не спростовують. 
При цьому зазначає, що банк не надавав згоди на відчуження рухомого майна, що перебуває в заставі, ні боржнику ОСОБА_1 , ні іншим особам. Докази, які б підтверджували надання банком такої згоди, у матеріалах справи відсутні.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 192 001,58 грн на купівлю транспортного засобу марки «CITROEN С4», 
2013 року випуску, колір коричневий, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційним номер НОМЕР_2 , із терміном повернення до 26 вересня 2018 року.
25 вересня 2013 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір застави транспортного засобу марки «CITROEN C4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Виконання зобов`язання за договором від 26 вересня 2013 року забезпечено порукою відповідача ОСОБА_2 відповідно до договору поруки від 28 січня 2015 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та 
ОСОБА_2 . За умовами зазначеного договору поруки ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати солідарно в межах суми 50 грн за зобов`язаннями позичальника, які виникають з кредитного договору.
Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ «Ідея Банк», ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у встановлені строки, в зв`язку з чим станом 
на 20 квітня 2015 року має заборгованість у розмірі 326 777,58 грн, яка складається із: 149 900,83 грн - основний борг; 38 260,3 грн - прострочений борг; 
40 060,98 грн - прострочені проценти; 1566,17 грн - строкові проценти; 
96 989,3 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.
Згідно з інформацією Державної автомобільної інспекції актуальним власником автомобіля марки «CITROEN C4», 2013 року випуску, колір коричневий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; новим власником придбано та зареєстровано автомобіль 17 грудня 2013 року, видано державний номерний знак НОМЕР_3 .
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під 
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення частково не відповідають.
Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави 
кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування 
іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо 
в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
 
Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов`язання.
 
Договір про задоволення вимог заставодержателя, яким також вважається відповідне застереження в договорі застави, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог заставодержателя не перешкоджає заставодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави.
 
Договір про задоволення вимог заставодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу заставодержателю права власності на предмет застави у рахунок виконання основного зобов`язання; право заставодержателя від свого імені продати предмет застави будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
 
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу заставодержателю права власності на предмет застави в позасудовому порядку, так і надання заставодержателю права 
від свого імені продати предмет застави як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог заставодержателя чи застереження в договорі застави на підставі договору купівлі-продажу.
 
При цьому необхідно врахувати, що положення Закону України «Про заставу» не містять можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду.
 
Ураховуючи зазначене суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника.
 
Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «Ідея Банк» просило звернути стягнення на заставне майно (автомобіль) шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі - покупцю від імені власника ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2013 року.
 
Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що умовами договору не передбачено звернення стягнення на предмет застави у судовому порядку шляхом визнання права власності, унаслідок чого відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави в обраний заставодержателем спосіб, оскільки такий спосіб захисту порушених прав є позасудовим способом захисту. 
 
Пунктом 1 параграфа 5 договору застави транспортного засобу передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-яких зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення предмета застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмета застави; смерті заставодавця та в інших випадках передбачених законодавством.
  
У пункті 2 параграфа 5 договору застави транспортного засобу сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі. 
 
Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет застави у позасудовому порядку (пункт 2 параграф 5 вказаного договору).
 
Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем у рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.
 
Такого висновку дійшов Верховний Суд, оскільки застереження у договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.
 
До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження 
№ 14-38цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18).
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:
1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом;
 
2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;
 
3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;
 
4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери.
 
5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Суди не застосували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи.
 
З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково, або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно з частинами першою та другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник 
і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до договору поруки від 28 січня 2015 року ОСОБА_2 відповідає перед позивачем за виконання боржником усіх зобов`язань 
у сумі 50 грн.
Розглядаючи позовну вимогу щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки у сумі 50 грн, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про її задоволення. 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» в частині звернення стягнення на предмет застави з інших правових підстав. 
 
В частині солідарного стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором на підставі договору поруки оскаржувані судові рішення залишити без змін.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд                у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 2017 року 
в частині позовних вимогПублічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави скасувати.
 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.
 
В іншій частині рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 липня 
2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Г. В. Кривцова

                                                                                                            Р. А. Лідовець