ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 грудня 2019 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/6826/18
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого         Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.

учасники справи

позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 липня 2019 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.

встановила:
ОСОБА_1 у липні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.
       Зазначав про набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору між виконавчим комітетом Чернівецькоїміської Ради народних депутатів та ОСОБА_1 купівлі-продажу 55/100 частин будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2 .
Посилався на право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 .

Справа №727/6826/18                  Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.
Провадження №22-ц/822/972/18 Доповідач Половінкіна Н.Ю. 
Вказував, що квартира АДРЕСА_3 розташована поверхом вище.
29 липня 2015 року внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до сантехнічного обладнання квартири АДРЕСА_3 здійснено залиття квартири АДРЕСА_1 каналізаційними стоками, пошкодження стелі приміщення коридору та ванної кімнати, стіни приміщення коридору та жилої кімнати.
Складено акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці та власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 від 29 липня 2015 року 
Висновком оцінювача ОСОБА_6 від 4 вересня 2015 року №В-1820 визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт в сумі 9644 грн.
Зазначав про заподіяння моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням квартири АДРЕСА_1 .
       Просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 9644 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. солідарно.
       Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 липня 2019 року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 9644 грн. солідарно.
       В решті відмовлено.
       Вирішено питання про розподіл судових витрат.
       Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 4 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи в сумі 500 грн. солідарно.
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.
       Зазначає, що судом першої інстанції не надана мотивована оцінка аргументам, наведеним ОСОБА_4 щодо акту обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах, складеного представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці від 29 липня 2015 року та висновку експерта Чернівецької торгово-промислової палати Акульонок В.П. від 4 вересня 2015 року №В-1820.
       Судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, відсутність у представників комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці повноважень складати акт, оскільки рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 грудня 2013 року №660/21 будинок АДРЕСА_2 знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці.
Висновок експерта Чернівецької торгово-промислової палати Акульонок В.П. від 4 вересня 2015 року №В-1820 не відповідає вимогам закону, оскільки не підписаний керівником Чернівецької торгово-промислової палати, оцінювач ОСОБА_6 не наділена правом надавати висновок експерта, встановлювати вартість ремонтно-відновлюваних робіт.
       Вважає, що позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та завданою шкодою.
       Посилається на те, що акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах, складеного представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці від 29 липня 2015 року, містить підпис ОСОБА_4 , який вчинений іншою особою, квартира АДРЕСА_3 не була обстежена. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.22, ч.1 ст. 322, ч.1 ст.360, ч. 1, 2 ст.1166, ч.1 ст.1192 ЦК України та дійшов висновку про те, що підлягає захисту право ОСОБА_1 на відшкодування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 майнової шкоди, заподіяної залиттям квартири АДРЕСА_1 29 липня 2015 року в розмірі 9644 грн. солідарно.
На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах, складений представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці 29 липня 2015 року, яким встановлено факт залиття квартири АДРЕСА_1 , висновок експерта Чернівецької торгово-промислової палати Акульонок В.П. від 4 вересня 2015 року №В-1820 щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт, недоведеність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутності вини у заподіянні майнової шкоди.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції послався на правила ст.23 ЦК України, п.4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та зазначив, що позивачем не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не доведено розмір моральної шкоди.
Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.
Встановлено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору між виконавчим комітетом Чернівецькоїміської Ради народних депутатів та ОСОБА_1 купівлі-продажу 55/100 частин будинковолодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_2 .
Також судом першої інстанції встановлено право спільної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 .
       29 липня 2015 року внаслідок недбалого ставлення співвласників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до сантехнічного обладнання квартири АДРЕСА_3 здійснено залиття квартири АДРЕСА_1 каналізаційними стоками, пошкодження стелі приміщення коридору та ванної кімнати, стіни приміщення коридору та жилої кімнати.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушено, має право на відшкодування завданої йому шкоди.
На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди;    причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.
Складено акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці та власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 від 29 липня 2015 року. 
Наведеним актом встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_1 стало забитий каналізаційний стояк квартири 2.
Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на недоведеність протиправності дій або бездіяльності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , наявності причинного зв`язку між діями або бездіяльністю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та завданою шкодою, відсутність у представників комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці повноважень складати акт.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).
В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 грудня 2013 року №660/21 будинок АДРЕСА_2 знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці.
Відповідно до  ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником  утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно із законом. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
На підставі ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.
За змістом ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. 
Згідно рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004, щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Отже, балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 є співвласники будинку, тобто власник квартири 1 ОСОБА_1 та співвласники квартири 2 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
У такому разі акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах складений представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці за участі власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 , який містить відомості щодо характеру залиття та його причини, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207.
Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що акт обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах, складеного представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці від 29 липня 2015 року, містить підпис ОСОБА_4 , який вчинений іншою особою, само по собі не спростовує участі власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 у складанні акту за відсутності доказів, що підпис вчинений іншою особою.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини.
Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не доведено факт відсутності вини у заподіянні шкоди ОСОБА_1 ..
Будь-яких доказів на підтвердження того, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося не з вини власників квартири АДРЕСА_3  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
Крім того, обставина залиття квартири АДРЕСА_1 внаслідок витоку з сантехнічного приладу квартири 2, розташованої поверхом вище, фактично не заперечуються  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами,роз`ясніє у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. 
Судом першої інстанції зазначено про роз`яснення відповідачу ОСОБА_4 права проведення експертизи з метою встановлення причини залиття та розміру майнової шкоди. 
Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" коли відшкодування шкоди у натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкодженому річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Висновком суб`єкта оціночної діяльності від 4 вересня 2015 року №В-1820 визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт з метою усунення пошкоджень у квартирі АДРЕСА_1 , спричинених внаслідок залиття, в сумі 9644 грн.
Судом першої інстанції обґрунтовано визначено розмір майнової шкоди на підставі висновку суб`єкта оціночної діяльності від 4 вересня 2015 року №В-1820, який є детальним та відповідає акту обстеження приміщення, пошкодженого внаслідок аварійної ситуації на інженерних мережах складеному представниками комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 м.Чернівці за участі власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_4 від 29 липня 2015 року.
Посилання ОСОБА_4 на те, що суб`єкт оціночної діяльності не наділена правом надавати висновок, встановлювати вартість ремонтно-відновлюваних робіт спростовуються сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, виданим Чернівецькій торгово-промисловій палаті 7 липня 2014 року.
З огляду на наведе суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 доведено заподіяння шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , протиправність дій власників квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо неналежного утримання сантехничного обладнання, причинний зв`язок між ними, дійшов правильного висновку про те, що завдані ОСОБА_1 збитки підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Тому рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 липня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення 2 січня 2020 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)
Судді - підписи (Одинака О.О., Лисак І.Н.)

З оригіналом згідно: