Дата документу 21.01.2020 Справа № 322/790/16

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 322/790/16 
Провадження №22-ц/807/138/20 
Головуючий в 1-й інстанції – Гасанбеков С.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів: секретар	Крилової О.В., Полякова О.З.  Бабенко Т.І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, ухвалене в смт Новомиколаївка, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (змінено прізвище на « ОСОБА_3 », свідоцтво про зміну прізвища від 14.03.2018 року а.с. 197) про стягнення 17318, 24 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27 квітня 2007 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 12 травня 2016 року у розмірі 17318,24 грн., яка складається з наступного: 7901, 58 грн. – заборгованість за кредитом; 2477,81 грн. – заборгованість по процентах за користування кредитом; 4912,59 грн. – пеня; 850,00 грн. – штраф, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина); 800,87 грн. (процентна складова). Вказану заборгованість Банк просив стягнути з відповідачки та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що укладання між банком та відповідачем договору підтверджується змістом заяви від 27.04.2007 року підписаною ОСОБА_2 , в якій зазначено що остання своїм підписом приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що складають договір банківського обслуговування. Відповідачка користувалась кредитним лімітом та частково погашала заборгованість, що є підтвердженням наявності кредитних правовідносин між сторонами у справі та вказує на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог. 

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року скасовано, ухвалене нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2007 року у загальному розмірі 16310, 94 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 7 901, 58 грн., заборгованість за відсотками – 2 477, 81 грн., пеня – 4 912, 59 грн., штраф (фіксована частина)– 500 грн., штраф (процентна складова) – 518, 96 грн. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, касаційну скаргу  ОСОБА_2  задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 січня 2017 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із заявою ОСОБА_2 від 27 квітня 2007 року, між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір, який складається із двох частин: кредитно-заставної на строк із 27 квітня 2007 року по 27 квітня 2008 року та договору про надання банківських послуг, предметом якого є надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна. 30 днів пільгового періоду».

Відповідно до умов зазначеного договору банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 665,50 грн. на строк 12 місяців з 27 квітня 2007 року по 27 квітня 2008 рік включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 7,32 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 60,5 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) строки.

Одночасно згідно із цією ж заявою відповідача від 27 квітня 2007 року нею було отримано кредитну картку «Універсальна - 30 днів пільгового періоду», для чого було відкрито картрахунок № 4149437304309790 із встановленням кредитного ліміту у сумі 8000 грн. та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. У заяві зазначено, що відповідач висловлює згоду з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу суму у розмірі, встановленому договором.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним договором станом на 12 травня 2016 року становить 17318, 24 грн., яка складається з наступного: 7 901, 58 грн. – заборгованість за кредитом; 2 477, 81 грн. – заборгованість по процентах за користування кредитом; 4912,59 грн. – пеня; 850 грн. – штраф, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина); 800, 87 грн. (процентна складова).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем позовних вимог. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем і не могли бути надані йому для ознайомлення у 2007 році, оскільки в них наявне посилання на банківську ліцензію № 22 від 29 липня 2009 року. Крім того, укладена між сторонами угода згідно виписки про рух коштів по рахунку має номер НОМЕР_1 , але позивач не надав суду зазначеної угоди і не зазначив про її реквізити у позовній заяві

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково виходячи з наступного.

ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 27.04.2007 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам в Приватбанку (а.с. 11).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») і Тарифами Банку становить між ним та банком договір, а також, що він ознайомився та погодився з із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 12-45) .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Не дивлячись на те, що в Анкеті-заяві визначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами - 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, відсутні умови визначення її нарахування та погашення, які є істотними умовами кредитного договору. При цьому підтверджень ознайомлення відповідача з зазначеними умовами матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до анкети-заяви строк дії договору визначений періодом з 27.04.2007 року по 27.04.2008 року включно, таким чином відсотки визначені в розрахунку банку розраховані поза межами строку дії кредитного договору. 

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути нараховані відсотки, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. 

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, в зв`язку з чим в даному випадку не має підстав для застосування строку позовної давності.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 вказувала, що не повинна відповідати за шахрайські дії осіб, які зняли кошти з її картрахунку, у зв`язку з чим вона звернулась із заявою до органів внутрішніх справ та на телефон гарячої лінії банку одразу після такого несанкціонованого зняття.

Звернення ОСОБА_2 до Новомиколаївського райвідділу із заявою-повідомленням підтверджується наданими довідками, згідно з якими вказана заява 07.07.2015р. прийнята та 08.07.2015р. зареєстрована в ЄРДР за № 12015080300000319; повідомленням про початок розслідування ( а.с. 62, 63). 

Згідно зі змістом заяви 06.07.2015р. близько 17.00 год. невстановлена особа зателефонувала на мобільний телефон ОСОБА_2 та, відрекомендувавшись працівником Приватбанку, отримала від неї інформацію про реквізити її кредитної картки у Приватбанку, в результаті чого заволоділа грошовими коштами в сумі 7777 грн. ( а.с. 64).

За інформацією слідчого відділу Новомиколаївського відділу поліції, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, будь-якого кінцевого рішення не прийнято, особи, що вчинили злочин, на даний момент не встановлені.

Про зняття коштів 06.07.2015р. в сумі 7777 грн. з її картрахунку ОСОБА_2 09.07.2015р. письмовою заявою повідомила банк, в якій просила банк не нараховувати проценти на ці кошти та не здійснювати списання за рахунок коштів зарплати ( а.с. 66).

Апеляційним судом при новому апеляційному розгляді були витребувані з банку копію відповіді служби безпеки банку щодо перевірки за зверненням ОСОБА_4 , за якою остання повідомила третій особі свої персональні дані, через що боли з її рахунку списана зазначена сума коштів. При цьому у банку записів розмов з відповідачкою за цим фактом не збереглось.

Банком було заблоковано операції по картці, але, враховуючи, що кошти були зняті з картрахунку позичальника, на цю суму банк продовжував нараховувати відсотки за користування цими коштами, а також пеню і штрафи за порушення умов договору щодо сплати кредиту та відсотків.

Колегія суддів під час розгляду справи не встановила підстав для звільнення позичальника від сплати фактично отриманої суми кредиту, оскільки зняття коштів з картрахунку відповідачки третіми особами, відбулося за обставин, яким сприяла сама ОСОБА_2 , шляхом надання конфіденційної інформації за картрахунком третім особам. 

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми тіла кредиту в розмірі 7901,58 грн.

Такі висновки суду першої інстанції, узгоджуються з правовою позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту, та ухваленні в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог. 

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку зі зміною розміру заборгованості, який підлягає стягненню, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви складає 628,72 грн., а за подання апеляційної скарги 691,60 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у цій справі скасувати в частині відмови у стягненні тіла кредиту та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.04.2007 року у розмірі 7901,58 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту.

Решту рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви – 628,72 грн., за подання апеляційної скарги – 691,60 грн., а всього у розмірі 1320,32грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 січня 2020 року.

Судді:                                                С. В. Кухар

                                        О. В. Крилова

О. З. Поляков