Ухвала 
 
02 січня 2020 року
м. Київ
справа № 740/203/19
провадження № 61-22920 ск19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня             2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця», треті особи: ОСОБА_2 , первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України філії «Пасажирська компанія», про поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду           від 13 листопада 2019 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущено з поважних причин у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні її представника. 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Повний текст постанови Чернігівського апеляційного суду                                  від 13 листопада 2019 року складено 14 листопада 2019 року, а касаційну скаргу на вказане судове рішення подано особисто ОСОБА_1             18 грудня 2019 року; не додано доказів коли саме заявник отримала повний текст оскаржуваної постанови.
Отже, наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу касаційної скарги, передбачених ЦПК України. Крім того,заявник не надала будь-яких належних та допустимих доказів щодо порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху, оскільки підстави пропуску строку на касаційне оскарження, наведені заявником у клопотанні, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою, в якій навести інші підстави для поновлення строку.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки у порушення вимог пункту 1 частини другої статті 392 ЦПК України в ній неправильно зазначено найменування суду, до якого подається скарга, а саме: Верховний Суд України, який не є судом касаційної інстанції.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Також, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта            ОСОБА_1 , адресу електронної пошти, за наявності.
Крім того, у порушення пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК Українизаявник подає касаційну скаргу на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, однак до касаційної скарги додає рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року. 
За таких обставин, заявнику необхідно уточнити зміст касаційної скарги та яке судове рішення нею оскаржується і відповідно до вимог частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції), копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Також, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Разом із цим, заявник у касаційній скарзі посилається на те, що звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої                  статті 5 Закону України «Про судовий збір». 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Оскільки заявником не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, їй необхідно сплатити судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Як вбачається із змісту касаційної скарги та судових рішень ухвалених у цій справі позивачем окрім позовної вимоги про поновлення на роботі заявлялись також вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 13 грудня 2018 року по день поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначила у грошовому вимірі, що узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року № 61-23674св18.
У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двохкатегоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.
Від цього висновку не відступила Велика Палата Верховного Суду               від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301 гс 18) де зазначено, що пільга щодо сплати судового збору не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. 
Такий висновок зроблений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18, де також визначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є заробітною платою, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.
Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на час звернення позивача до суду) встановлено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921 грн.
Оскільки із поданої касаційної скарги та копії оскаржуваних судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову).
Разом з тим, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження судових рішень щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн (1 000,00 * 200%).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печер. р-ні/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA678999980000031219207026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документи, що підтверджують його сплату.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених                     статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ :
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2019 року та постанови Чернігівського апеляційного суду            від 13 листопада 2019 року неповажними.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 03 лютого               2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     О. В. Білоконь