ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2020 р.                                                             Справа №909/953/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” від 26.11.2019
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2019 (повний текст рішення складено 13.11.2019, суддя Рочняк О.В.)
у справі № 909/953/19
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до Комунального підприємства “Теплокомуненерго” Надвірнянської районної ради, м.Надвірна Івано-Франківська область
про стягнення заборгованості в сумі 157417,37 грн.

представники сторін в судове засідання 20.01.2020 не з`явилися.

03.09.2019 до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Акціонерне товариство (надалі – АТ) “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” із позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства (надалі – КП) “Теплокомуненерго” Надвірнянської районної ради 157417,37 грн. заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу №1027/15-БО-15 від 25.11.2014, з яких: 146977,96 грн. пені, 7842,49 грн. 3% річних та 2597,92 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за переданий йому природний газ, чим порушив умови п.6.1 договору, що є підставою для нарахування йому пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2019 в позові у даній справі було відмовлено.
Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері виробництва теплової та електричної енергії у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості за отриманий природний газ за умови погашення цієї заборгованості у строк до набрання чинності цим Законом.
Оскільки станом на дату набрання чинності вказаним Законом заборгованість КП "Теплокомуненерго" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договором постачання природного газу №1027/15-БО-15 від 25.11.2014 була погашена у повному обсязі, що підтверджено матеріалами справи, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача додаткових юридичних обов`язків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, 3% річних, та інфляційних втрат.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права та не неповно дослідив усі істотні обставини справи, через що просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити позов.
У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", вбачається наступне:
1) списання заборгованості згідно ч.3 ст.7 Закону є частиною процедури врегулювання заборгованості у відповідності до ст.1 Закону; дія Закону розповсюджується лише на теплопостачальні, теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання і водовідведення у відповідності до ст.2 Закону;  учасниками процедури врегулювання заборгованості (у тому числі - процедури списання) є підприємства та організації, включені до Реєстру - ст.1 Закону;
2) застосування ч.3 ст.7 Закону правомірне лише щодо підприємств та організацій, включених до Реєстру;
3) оскільки матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, відтак застосування судом ч.3 ст.7 Закону є неправомірним, а рішення суду є необґрунтованим та незаконним. Окрім того, згідно даних самого Реєстру, доступного на сайті Мінрегіонрозвитку, відповідач не включений до цього Реєстру.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – без змін. При цьому, він зазначив, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування положень ч 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, а також, що виконання цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

В судове засідання, призначене на 20.01.2020 сторони не забезпечили явку повноважних представників.
Водночас, судова колегія встановила, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань у даній справі за адресами, відомості про які містяться в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,.  
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

25.11.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Теплокомуненерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1027/15-БО-15, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.
Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.
В пункті 2.1 договору сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 618 тис.куб.м., який може змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.
Згідно п.3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.
Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники ата приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).
Відповідно до п.5.1 та п.5.2 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5100 грн з урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000 куб.м. природного газу належить 5568,70 грн., крім того ПДВ – 1113,74 грн., всього з ПДВ – 6682,44 грн.
Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.5 договору).
В п.6.1 договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Згідно п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до п.11 договору він набуває чинності з дати його підписання і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Надалі сторонами укладалися додаткові угоди, згідно яких сторони змінювали цін газу на новий період (додаткові угоди №1 від 26.01.2015, №2 від 12.02.2015, №3 від 18.03.2015, №4 від 07.04.2015, №5 від 14.05.2015, №6 від 30.06.2015, №7 від 29.07.2015, №9 від 15.10.2015, №10 від 22.10.2015, №12 від 25.11.2015).
Додатковою угодою №8 від 30.07.2015 сторони внесли доповнення до п.6.3 договору наступного змісту: «За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором». 
Додатковою угодою №10 від 22.10.2015 змінено умови п.3.4 договору щодо порядку та умови передачі газу, а саме, передбачено наступне: «Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується подати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільчого підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільчому підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. У разі якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактично використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільчого підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених в п.5.2».
02.11.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №11 до договору купівлі-продажу природного газу, якою змінено п.6.3 договору та передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог ст.19 Закону України "Про теплопостачання" та зараховується як оплата за газ, поставлений продавцем покупцю в порядку, визначеному нормами чинного законодавства, а також, що при перерахуванні коштів в призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим.
Матеріалами справи підтверджується, що за період з січня по грудень 2015 року ПАТ "НАК «Нафтогаз України" передало, а КП "Теплокомуненерго" прийняло природній газ на загальну суму 2841425,42 грн., про що свідчать підписані сторонами та скріплені печатками сторін акти приймання-передачі природного газу за 2015 рік (а.с. 47-58).
Згідно довідки позивача про операції по договору №1027/15-БО-15, банківських виписок та розрахунків позивача про нарахування відповідачу пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, основна заборгованість за природний газ за 2015 рік за вказаним договором відповідачем погашена у повному обсязі, остання проплата здійснена 16.02.2016 (а.с. 59, 60-61, 62- 129). 
Як зазначалося вище, предметом судового розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення строку оплати поставленого природного газу обумовленої пунктом 8.2 договору у вигляді пені в сумі 146977,96 грн та наслідків порушення грошового зобов`язання, обумовлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 7841,49 грн. 3% річних та 2597,92 грн. інфляційних втрат. Вказані суми розраховані позивачем в розрізі кожного окремого місяця, за який відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати за поставлений природний газ, та охоплюють собою період з 17.02.2015 по 15.02.2016.
30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Метою вказаного Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.
Згідно з частиною 1 статті 3 цього Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Доказів включення Комунального підприємства "Теплокомуненерго" Надвірнянської районної ради до вказаного реєстру матеріали справи не містять. 
Водночас, частиною 3 статті 7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Вказаною нормою передбачена законна можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері виробництва теплової та електричної енергії у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховним Судом при розгляді аналогічних справ було сформульовано висновок щодо застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно до якого, виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій, в т.ч. включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Верховний Суд зазначив, що право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.
Так, зокрема, така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 29.01.2018 у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 28.02.2018 у справі №911/3914/14, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16, від 22.03.2018 у справі №914/123/17, від 03.04.2018 у справі №904/11325/16, від 10.04.2018 у справі №916/3054/16, від 11.04.2018 у справі №910/17962/15, від 14.04.2018 у справі №904/11358/16, від 17.04.2018 у справі №54/298-07, від 20.04.2018 у справі №917/2581/15, від 24.04.2018 у справі №914/3158/16, від 26.04.2018 у справі №911/3945/16, від 02.05.2018 у справах №920/1060/16 і №914/102/17, від 04.05.2018 у справі №922/1109/15, від 11.05.2018 у справі №15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі №908/3126/16, від 23.05.2018 у справі №908/3125/16, від 30.05.2018 у справах №904/11214/16, №904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі №904/10292/17, від 14.06.2018 у справі №914/4134/15, від 25.07.2018 у справах №910/15874/13 і №910/23017/17.
За таких обставин, враховуючи те, що Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" набрав чинності 30.11.2016, а заборгованість КП "Теплокомуненерго" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" за договором постачання природного газу №1027/15-БО-15 від 25.11.2014 була погашена у повному обсязі 16.02.2016, що підтверджено матеріалами справи і не заперечується позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у даній справі та покладення на відповідача додаткових юридичних обов`язків за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період до 30.11.2016.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Із врахуванням того, що в судове засідання, призначене на 20.01.2020, сторони не з`явилися, відповідно до положень ч.5 ст.240 ГПК України, суд зазначає, що датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного тексту постанови.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2019  у справі №909/953/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік