Ухвала
31 січня 2019 року
м. Київ
справа № 296/4662/19
провадження № 61-1773ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира 
від 01 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду 
від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом 
до акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта»), в якому, 
уточнивши позовні вимоги, просила визнати незаконним наказ № 1376-к 
від 19 квітня 2019 року про звільнення її з посади заступника начальника каси головної каси Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, поновити 
її на посаді заступника начальника каси головної каси Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» та стягнути з Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 квітня 
2019 року по 01 жовтня 2019 року включно, без врахування податків 
та обов`язкових платежів, в розмірі 42 545, 40 грн та моральну шкоду 
в розмірі 15 000 грн.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 
2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, позов  ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано незаконним наказ № 1376-К від 19 квітня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлено її на посаді заступника начальника каси головної Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» з 19 квітня 2019 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 42 545, 40 грн. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
АТ «Укрпошта», в якій заявник просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 , посилаючись 
на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають 
касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, 
у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на роботі, стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивача середнього заробітку 
за час вимушеного прогулу у розмірі 42 545, 40 грн та моральної шкоди
в розмірі 15 000 грн.
АТ «Укрпошта» оскаржує судові рішення у частині стягнення на користь 
 ОСОБА_1  середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 42 545, 40 грн.
Заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума є такою, що станом 
на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).
АТ «Укрпошта» не погоджується із судовими рішеннями, посилаючись 
на те, що суди, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , 
не надали належної та об`єктивної оцінки всім наявним у справі доказам, 
які можуть свідчити про наявність підстав для її звільнення на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише 
за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову 
в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положеннях ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.
Таким чином, беручи до уваги те, що АТ «Укрпошта» оскаржує судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 42 545, 40 грн, 
а також у частині визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі працівника, посилаючись на докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення працівника на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, враховуючи компетенцію суду касаційної інстанції, яка виключає можливість встановлення нових обставин, проведення переоцінки доказів 
(частина перша статті 400 ЦПК України), із застосуванням майнового критерію та критерію складності, ця справа на стадії касаційного провадження може бути віднесена до категорії малозначних.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Укрпошта» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» на рішення Корольовського районного суду 
м. Житомира від 01 жовтня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Житомирської дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     Є. В. Синельников