Постанова
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 545/2959/16-ц
провадження № 61-31496св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Коротенка Є. В., Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи, 
треті особи: виконуюча обов`язків головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Шпилько Лариса Олександрівна, Шпилько Лариса Олександрівна,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у складі судді: Шелудякова Л. В., рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року у складі судді: Шелудякова Л. В., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року у складі суддів: Чумак О. В., Кривчун Т. О., Пилипчук Л. І.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, треті особи: в. о. головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи Шпилько Л. О., Шпилько Л. О., про скасування наказу про звільнення, як такого, що є незаконним та поновлення на посаді.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів від 21 вересня 1995 року № 92-К § 3 ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи.
 
Розпорядженням голови Полтавської обласної ради № 97 від 21 травня 2015 року «Про головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту. На виконання зазначеного розпорядження наказом департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної адміністрації № 40-К від 21 травня 2015 року «Про головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1 звільнена на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України 22 травня 2015 року. 
 
Судовим рішенням вказані розпорядження та наказ скасовані та поновлено позивача на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року.
 
Рішенням третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49 її поновлено на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року та цим же рішенням її звільнено з вказаної посади з 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту. 
 
Судовим рішенням вказане рішення визнано незаконним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року.
 
Згідно з пунктом 1 наказу № 48-к від 28 травня 2015 року «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 з 28 травня 2015 року та доручено їй за згодою, виконання поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, обов`язків голови цієї ж комісії з 28 травня 2015 року, а пунктом 3 наказу встановлено доплату до заробітної плати за виконання обов`язків голови обласної МСЕК № 1 в розмірі 25 % посадового окладу за основною посадою.
 
Наказом № 106-К від 11 вересня 2015 року скасовано пункти 2, 3 наказу від 28 травня 2015 року № 48-К.
 
НаказомПолтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 29 лютого 2016 року № 24-к з 01 березня 2016 року її переміщено з посади лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК, а наказом обласного центру МСЕ від 15 липня 2016 року № 122-К позивача звільнено з указаної посади за прогули без поважних причин 15 липня 2016 року згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.
 
ОСОБА_1 вважала, що наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 15 липня 2016 року № 122-К про її звільнення винесено з порушенням норм трудового права. 
 
На виконання рішення Полтавського районного суду від 03 червня 2016 року позивачем написана заява до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 06 червня 2016 року про негайне виконання рішення суду та надання їй робочого місця, однак заява її не задоволена.
 
З 06 червня 2016 року по 14 червня 2016 року позивач з`являлась до адміністрації відповідача з вимогою надати їй робоче місце відповідно до рішення суду, однак до робочого місця допущена не була.
 
До того ж наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизивід 29 лютого 2016 року № 24, яким її переміщено на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК з 01 березня 2016 року виданий під час перебування її на лікарняному, а згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у  пункті 24 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», невихід працівника на роботу в зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.
 
Також позивач зазначила, що їй з вини відповідача завдано моральну шкоду, оскільки завдяки порушення її трудових прав призвело до моральних та душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
 
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:
визнати незаконним і скасувати наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи № 122-К від 15 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК»;
поновити її на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року;
стягнути з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по час розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 243,68 грн;
стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000  грн.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи в частині стягнення з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи всіх сум, що належали їй при звільненні, що викладені в пункті 3 позовної заяви, залишено без розгляду.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява підлягає задоволенню згідно пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.
 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Визнано незаконним і скасовано наказ Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи № 122-К від 15 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК». 
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року. 
 
Стягнуто з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по час розгляду справи в суді 11 липня 2017 року з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 243,68 грн, а саме в сумі 60 676,32 грн. 
 
Стягнуто з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 5 000 грн компенсації моральної шкоди. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що переміщення  ОСОБА_1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК визнано незаконним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, яке набрало законної сили, а тому невихід позивачки на роботу на яку її переведено незаконно, не є прогулом. За таких обставин звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є неправомірним.
 
При поновленні позивача на посаді суд першої інстанції вказав, що у Полтавському обласному центрі медико-соціальної експертизи 17 вересня 2015 року виданий наказ № 48 «Про внесення змін до структури (складу) та штатного розпису Полтавського обласного центру МСЕ» та із штатного розпису на 01 березня 2016 року, а тому ОСОБА_1 суд поновив на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016  року.
 
У зв`язку із визнанням звільнення незаконним та поновленням на посаді суд першої інстанції зробив висновок про стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року апеляційні скарги Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи відхилено. Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, врахувавши принцип диспозитивності, обґрунтовано залишив без розгляду частину позовних вимог за заявою позивача.
 
Колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції про те, що переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК визнано незаконним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, яке набрало законної сили, тому невихід позивача на роботу на яку її переведено незаконно, не є прогулом. Крім того відсутність ОСОБА_1 на роботі у період з 01 березня 2016 року по 29 квітня 2016 року була зумовлена поважними причинами, а саме перебуванням на лікарняному, про що свідчать копії листків непрацездатності. За таких обставин звільнення ОСОБА_1 з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, є неправомірним.
 
Аргументи учасників справи
 
У жовтні 2017 року Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи подав касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 28 травня 2015 року позивача призначено на посаду лікаря терапевта обласної МСЕК № 1 Полтавського обласного Центру Медико-соціальної експертизи. 29 лютого 2016 року наказом № 24-к позивача переміщено на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК Полтавського обласного Центру Медико-соціальної експертизи. Рішенням Полтавського районного суду від 15 лютого 2017 року наказ № 24-к від 29 лютого 2016 року скасовано. Позивача звільнено з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК Полтавського обласного Центру Медико-соціальної експертизи 15 липня 2016 року за прогул (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП). У зв`язку із скасуванням наказу № 24-к від 29 лютого 2016 року невихід працівника на роботу не є прогулом. Станом на момент звільнення позивача за прогул, тобто станом на 15 липня 2016 року рішення Полтавського районного суду від 15 лютого 2017 року не існувало. Позивача поновлено на роботі, де він до звільнення не працював - в обласній МСЕК, у той час як позивач працювала в спеціалізованій психіатричній МСЕК.
 
Також судом не залучено до участі у справі управління державної казначейської служби. Окрім цього, судом першої інстанції прийнято рішення без повідомлення осіб, які беруть участь у справі. Відповідачу відмовлено у допиті свідків, у той час як свідки сторони позивача були допитані та їх показання покладені в основу судового рішення.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. Клопотання про зупинення виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року задоволено частково. Відмовлено у зупиненні виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря-терапевта обласної МСЕК Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 15 липня 2016 року та стягнення з Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2016 року по час розгляду справи в суді 11 липня 2017 року за один місяць. В іншій частині виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 згідно наказу № 92-к §3 від 21 вересня 1995 року управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської обласної Ради народних депутатів 21 вересня 1995 року була призначена на посаду головного лікаря Полтавського обласного Центру медико-соціальної експертизи.
 
Згідно розпорядження голови Полтавської обласної ради від 21 травня 2015 року № 97 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» ОСОБА_1, головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи, звільнено із займаної посади відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП 22 травня 2015 року, у зв`язку із закінченням терміну дії трудового контракту.
 
На виконання зазначеного розпорядження Департаментом охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації видано наказ № 40-к від 21 травня 2015 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП 22 травня 2015 року у зв`язку із закінченням терміну дії трудового контракту.
 
Наказом № 48-к від 28 травня 2015 року «Про призначення ОСОБА_1 .» призначено ОСОБА_1 на посаду лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 з 28 травня 2015 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (пункт 1) та доручено їй за її згодою, виконання поряд з основною роботою, обумовленою трудовим договором, обов`язків голови цієї ж комісії з 28 травня 2015 року (пункт 2), а пунктом 3 наказу встановлено доплату до заробітної плати за виконання обов`язків голови обласної МСЕК № 1 в розмірі 25 % посадового окладу за основною посадою.
 
Наказом № 106-К від 11 вересня 2015 року скасовано пункти 2, 3 наказу від 28 травня 2015 року № 48-К.
 
Рішенням Полтавського районного Полтавської області від 17 вересня 2015 року у справі № 545/1491/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, скасовано розпорядження голови Полтавської обласної ради «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» № 97 від 21 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту та наказ Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації № 40-к від 21 травня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року в зв`язку із закінченням терміну дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП). Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року. Стягнуто з Полтавської обласної ради заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2015 року по 17 вересня 2015 року включно за 81 робочий день у сумі 32 882,76 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі.
 
Після ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи позивач до роботи не допускалась, трудових контрактів з нею не укладалось.
 
Рішенням Полтавської обласної ради третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) від 29 січня 2016 року № 49 «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи» відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП та на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року у справі № 545/1491/15-ц, пунктом 1 поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року; пунктом 2 звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП, у зв`язку із закінченням терміну дії трудового контракту.
 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 червня 2016 року у справі № 545/1151/16-ц визнано незаконним та скасовано рішення третьої сесії сьомого скликання (перше засідання) Полтавської обласної ради від 29 січня 2016 року № 49 в частині «Про головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи», яким ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року та звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи 22 травня 2015 року відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП у зв`язку з закінченням терміну дії трудового контракту; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи з 22 травня 2015 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення розміру заробітку за один місяць у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.
 
Відповідно до наказу обласного центру МСЕ від 29 лютого 2016 року № 24-к ОСОБА_1 лікаря-терапевта обласної МСЕК № 1 з 01 березня 2016 року переміщено на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК.
 
Наказом обласного центру МСЕ від 15 липня 2016 року № 122-К ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК за прогули без поважних причин 15 липня 2016 року згідно пункту 4 статті 40 КЗпП.
 
При цьому, в наказі зазначено, що ОСОБА_1 15 липня 2016 року була відсутня на робочому місці, однак з`явилась в адміністрацію закладу з вимогою виконати рішення суду та надати їй робоче місце як головному лікарю. Також зазначено, що адміністрацією обласного Центру МСЕ направлено подання профспілковому комітету закладу про надання згоди на розірвання трудового договору з лікарем терапевтом спеціалізованої психіатричної МСЕК ОСОБА_1 , однак, відповідь у визначений законом термін не надійшла.
 
Згідно листа профспілкового комітету профспілкової організації Полтавського обласного центру медико-соціальної допомоги від 26 липня 2016 року, в період з 01 травня 2016 року по 15 липня 2016 року до профспілкової організації не надходило подання Полтавського обласного центру МСЕ про розірвання трудового договору з працівником лікарем-терапевтом ОСОБА_1 .
 
На посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК ОСОБА_1 була переміщена з 01 березня 2016 року наказом обласного центру МСЕ від 29 лютого 2016 року № 24-к. З вказаним наказом ОСОБА_1 не погодилась та звернулась до суду з позовом до Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання його незаконним та скасування.
 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у справі № 545/2622/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 травня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Наказ № 24-к від 29 лютого 2016 року Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи «Про переміщення ОСОБА_1 .» визнано незаконним та скасовано.
 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у справі № 545/2622/16-ц встановлено, що згідно посадової інструкції лікаря-терапевта обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 до обов`язків, обумовлених трудовим договором останнього на відміну від лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертної комісії, що є підрозділом нижчої ланки у структурі Полтавського обласного центру МСЕ, входило здійснення контролюючих та перевіряючих функцій, зокрема контроль за діяльністю спеціалізованих комісій, перевірка правомірності та зміна прийнятих ними рішень, повторний огляд осіб, які оскаржують рішення спеціалізованих комісій. Огляд осіб що зверталися за встановленням інвалідності проводився лише, як виключення, у складних випадках за направленням спеціалізованих комісій.
 
Виконання обов`язків передбачених посадовою інструкцією лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК згідно повноважень медико-соціальних експертних комісій відповідного рівня визначених у постанові Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 до кола обов`язків, обумовлених трудовим договором ОСОБА_1 не входило.
 
Таким чином, суд встановив, що при переміщенні ОСОБА_1 без її згоди в експертну комісію іншої ланки відповідно до вказаного наказу роботодавець змінив істотні умови праці останньої на власний розсуд, вимагаючи виконання роботи не обумовленої трудовим договором, чим вийшов поза межі умов останнього.
 
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
 
Згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. 
 
Прогул – це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 761/30967/15-ц).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 (провадження № 61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) зазначено: «Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 (провадження № 61-37729св18) вказано: «невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин».
 
У постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 зроблено висновок, що «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».
 
Встановивши, що переміщення ОСОБА_1 на посаду лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК визнано незаконним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, яке набрало законної сили, і невихід позивача на роботу на яку її переведено незаконно, не є прогулом, суди зробили обґрунтований висновок про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП та часткове задоволення позову.
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивача поновлено на роботі, де він до звільнення не працював - в обласній МСЕК, у той час як позивач працювала в спеціалізованій психіатричній МСЕК, колегія суддів відхиляє. Суди встановили, що наказ № 24-к від 29 лютого 2016 року Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи «Про переміщення ОСОБА_1 » визнаний незаконним, а тому поновлення її на посаді лікаря-терапевта спеціалізованої психіатричної МСЕК є неможливим. За таких обставин  суди зробили правильний висновок про поновлення позивача на посаді лікаря-терапевта Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального та процесуального права, і зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, то виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи залишити без задоволення.
 
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2017 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 19 вересня 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
Є. В. Коротенко
         
Є. В. Краснощоков