Справа № 463/4724/18 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/126/20  Категорія: 84 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 лютого 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів -   Карпук А.К., Матвійчук Л.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за  договором позики за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року, 

                                       В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 07.02.2016 року в загальному розмірі 16329,50 грн..
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 07 лютого 2016 року на підставі заявки відповідача, заповненої на офіційному веб-сайті позивача із зазначенням всіх ідентифікуючих даних, між сторонами укладеного договір позики на суму 500 грн. на строк 7 днів та зі сплатою відсотків за користування позикою в розмірі, визначеному договором. Позивач виконав зобов`язання та видав відповідачу обумовлену суму коштів, однак ОСОБА_1 не виконує обов`язку з його повернення. За період з 07.02.2016 року по 21.05.2018 року загальний розмір заборгованості становить 16329,50 грн., з яких 500 грн. основного боргу, 7973 грн. заборгованість за основними процентами за період з 07.02.2016 року по 21.05.2018 року, та 7856,50 грн. заборгованість по прострочених процентах.
Просить стягнути з відповідача на користь позивача 16329,50 грн заборгованість за договором позики та судові витрати. 
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» в даній справі задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН», судом першої інстанції не враховано, що позивач є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг №2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за №16103225). 07 лютого 2016  року між сторонами у справі укладено договір позики №  10134 в електронній формі. Позивачем обґрунтовано порядок укладення договору за встановленими правилами та нормами Закону України «Про електронну комерцію», з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а не електронного цифрового підпису за Законом України «Про електронний цифровий підпис», як безпідставно зазначено в оскаржуваному рішенні. У порядку встановленому п. 1.4. договору позики товариством «ВЕЛЛФІН» перераховано суму позики на картковий рахунок відповідача, що підтверджується листом ТОВ «Платежі Онлайн» вих. 34/05 від 22.05.2018 року, що в розумінні чинного законодавства, яке регулює порядок здійснення переказу коштів небанківськими фінансовими установами, є належним та допустимим доказом в підтвердження перерахування позивачем грошових коштів відповідачу. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволені позову з підстав його недоведеності. 
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Найда І.А. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі - без змін.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду -  залишити без змін.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення між ТОВ «ВЕЛЛФІН» і ОСОБА_1 договору позики позивачем надано копію електронної заяви ОСОБА_1 з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua (а.с.42-46), а також копію договору позики № 10134 від 07 лютого 2016 року (а.с.47-54), сторонами якого визначено ТОВ «ВЕЛЛФІН» (позикодавець) і ОСОБА_1 (позичальник).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вказаного договору позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. Строк дії договору 7 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 7 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.
Згідно з п.4.1, 4.2, 5.1, 6.3 Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС- повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно  ч. 1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.( ст. 207 ЦК України)
При цьому, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики).
Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення договору позики) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:  надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;  вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;  електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В порушення вказаних вимог закону ТОВ «ВЕЛЛФІН» не надано належних доказів на підтвердження укладення між товариством і ОСОБА_1 договору позики та отримання останнім коштів у позику.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, паспорт ОСОБА_1 , який був вказаний в договорі, відповідач втрати на території міста Львова, що підтверджує заява ОСОБА_1 від 21 лютого 2015 року на ім`я завідувача Рожищенського УДМС України у Волинській області В .С. Лукашука .
Відповідно до листа Рожищенського районного відділу державної міграційної служби України ОСОБА_1 02.04.2015 року було видано паспорт громадянина України НОМЕР_1 у зв`язку з уточненням розбіжностей у записах на підставі паспорта громадянина України НОМЕР_2 , який виданий Рожищенським РС УДМС України у Волинській області13.03.3015 року, який в свою чергу був виданий ОСОБА_1 у зв`язку з втратою паспорта РВ УМВС України у Волинській області 18.03.1999 року ( а.с. 182). 
Таким чином, паспорт, який був вказаний в договорі позики, ОСОБА_1 було втрачено, та на момент укладання такого договору у відповідача був уже інший паспорт.
Крім того слід зазначити, що відмінними є фактичне місце реєстрації та проживання відповідача з адресою реєстрації вказаною у договорі позики.
Як вбачається з довідки Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в селі Любче, Рожищенського району Волинської області ( а.с. 139), також  відповідно до виписки з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців ОСОБА_1 є підприємцем, та проживає: Рожищенський район село Любче.
За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_1 є таким, який не значиться на території Львівської області ( а.с. 65).
Згідно з наданою позивачем копією електронної заявки на отримання позики позичальником зазначено номер банківської картки, на яку повинні були перераховуватися отримані в позику кошти - НОМЕР_3 .
Відповідно до Бін-коду даної картки і інформації з відкритих реєстрів дана картка була видана ПУАТ «Фідобанк». На запит суду першої інстанції ПУАТ «Фідобанк»  надано інформацію про  те, що фізична особа ОСОБА_1 відсутній в базі контрагентів в ПУАТ «Фідобанк» (а.с.224), тобто  картка з зазначеним номером на ім`я відповідача не видавалась.
Аналогічна інформація була надана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" адвокату відповідача Найді І.А. ( а.с 198)
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не є тією особою, яка уклала договір позики №10134 від 07 лютого 2016 року і отримала кошти у позику у ТОВ «ВЕЛЛФІН» згідно вказаного договору.
Правильними є висновки суду першої інстанції про бездоказовість тверджень позивача щодо наявності договірних зобов`язань між ТОВ "ВЕЛЛФІН" та ОСОБА_1 , і відповідно отримання ним грошових коштів у позику.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів перерахування коштів ОСОБА_1 
Лист ТОВ "Платежі Онлайн" №34/05 від 22.05.2018 року, з врахуванням положень Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, яка регулює порядок безготівкових розрахунків, не може вважатись належним доказом перерахування позивачем грошових коштів на користь ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, правильно визначив характер існуючих між сторонами спірних правовідносин та дійшов обґрунтовано висновку про безпідставність заявленого ТОВ «ВЕЛЛФІН» позову, у зв`язку з чим правомірно відмовив у його задоволенні.
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 11  лютого 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268,  367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                                У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року -  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: