Постанова                                                               
Іменем України
 
27 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 466/5401/16
провадження № 61-40848св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,                    Тітова М. Ю.
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптека № 39»,
відповідачі: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,                                ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,                    ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяна Ярославівна
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року у складі судді Глинської Д. Б. і постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня                  2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптека № 39» (далі - ТОВ «Аптека № 39») звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), перейменованого у Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,                 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і з урахуванням уточнення позовних вимог просило визнати недійсним договір іпотеки                             від 31 серпня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») і ТОВ «Аптека              № 39», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я., покласти зобов`язання по забезпеченню виконання кредитного договору від 31 серпня 2007 року № 014/0384/74/51553 на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , стягнувши з них солідарно суму боргу 82 161,89 доларів США.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2007 року ТОВ «Аптека № 39» укладено з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»договір іпотеки нежилого приміщення    АДРЕСА_1 без згоди загальних зборів товариства. Протокол зборів засновників від 15 серпня 2007 року № 8, наданий під час нотаріального посвідчення даного договору іпотеки, був підроблений.
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду в порядку статті 1057-1 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) із заявою, в якій просило накласти арешт на майно, а саме: приміщення аптеки на АДРЕСА_1 загальною площею 109,4 кв. м у зв`язку з визнанням недійсним договору іпотеки від 31 серпня 2007 року.
Заява обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року позов ТОВ «Аптека №39» задоволено та визнано недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ «Аптека № 39», посвідчений приватним нотаріусом Лаврик Т. Я. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у заяві посилався на те, що наслідки недійсності правочину не застосовані.
Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року у задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про накладення арешту в порядку статті 1057-1 Цивільного кодексу України відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що норми Закону № 5405-VI від                02 жовтня 2012 року, якими ЦК України доповнено статтею 1057-1, набрали чинності 04 листопада 2012 року, тобто після 31 серпня 2007 року - дати укладення спірного іпотечного договору, що виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин (правова позиція Верховного Суду України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16).
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції правильно застосовані норми щодо дії закону в часі, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 592/1809/15-ц. Верховний Суд не встановив підстав відступити від цього правового висновку, що вбачається із постанови від 24 жовтня 2018 року у справі № 635/4427/15-ц (провадження № 61-12012св18). 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2019 року АТ «Райффайзен банк Аваль» засобами поштового зв`язку надіслало касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року і задовольнити заяву АТ «Райффайзен банк Аваль» про накладення арешту на нежиле приміщення       АДРЕСА_1, що належить на праві власності ТОВ «Аптека № 39».
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Райффайзен банк Аваль»на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року.
31 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за даною касаційною скаргою призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що заява про накладення арешту на майно, що було предметом іпотеки, ще до постановлення рішення у справі, проте вона не була розглянута та вирішена судом. Після апеляційного перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року судом розглянута зазначена заява та відмовлено у її задоволенні. Відповідно до змісту частини п`ятої статті 1057-1 ЦК України накладення арешту на майно, яке було передано в іпотеку, здійснюється у разі визнання недійсним договору іпотеки, тобто накладення арешту пов`язане з постановленням рішення суду про недійсність договору іпотеки. Аналогічна норма передбачена у пункті 13 статті                             265 ЦПК України. Неправильне застосування даних норм призвело до постановлення незаконних судових рішень, що оскаржуються. АТ «Райффайзен банк Аваль» зауважує на неправильності посилання на постанову Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 635/4427/15-ц, в якій застосована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 592/1809/15-ц. Проте у справі № 635/4427/15-ц Верховний Суд прийняв постанову від 24 жовтня 2018 року, якою скасував судові рішення про часткове визнання договору іпотеки недійсним та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. Відтак у суду не було правових             підстав для застосування до цих правовідносин статті 1057-1 ЦК України. 
Позиції інших учасників 
У квітні 2019 року ТОВ «Аптека № 39» засобами поштового зв`язку надіслало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
Відзив обґрунтований тим, що зміст касаційної скарги суперечить частині першій статті 58 Конституції України про те, що нормативні акти не мають зворотної сили. Суди належним чином мотивували прийняті судові рішення, якими відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту. Норма пункту 13 статті 265 ЦПК України не була чинною станом на 12 жовтня 2016 року - момент ухвалення рішення суду. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я. посвідчено договір іпотеки, укладений між ТОВ «Аптека № 39» і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Відповідно до договору іпотеки іпотекодержателем є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», іпотекодавцем - ТОВ «Аптека № 39», представником якого зазначена ОСОБА_2 . Договір іпотеки укладено з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором від 31 серпня 2007 року № 014/0384/74/51553 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
За умовами договору іпотеки предметом іпотеки є нежиле приміщення АДРЕСА_1 , що є власністю ТОВ «Аптека № 39».
Відповідно до пункту 6.3.15 статуту ТОВ «Аптека № 39» у редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору, до компетенції зборів учасників товариства належить вирішення питання про купівлю чи продаж товариством нерухомості, укладення договорів у випадку, якщо їх сума перевищує суму, еквіваленту                    500 000,00 грн.
Згідно з договором іпотеки ОСОБА_2 діяла від імені ТОВ «Аптека № 39» на підставі статуту, протоколу загальних зборів ТОВ «Аптека № 39» від 15 серпня 2007 року № 8 і протоколу від 02 серпня 2004 року №7.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року позов ТОВ «Аптека № 39» задоволено частково, визнано недійсним договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль і ТОВ «Аптека № 39», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т. Я., у решті позовних вимог відмовлено. 
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року залишено без змін.
Постановою Верховного Сулу від 30 жовтня 2019 року касаційна скарга                     ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволена частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року та постанова Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2018 року у частині визнання недійсним договору іпотеки скасовані та закрито провадження у справі.
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки від 31 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ «Аптека № 39» стосується спору, який виник між двома юридичними особами, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною п`ятою статті 1057-1 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом.
Отже, питання про накладення арешту на майно, яке було предметом застави, суд має вирішити, визнаючи недійсним договір застави, тобто під час ухвалення рішення по справі.
Заява банку про накладення арешту на майно в порядку статті 1057-1 ЦК України надійшла до суду першої інстанції 25 липня 2016 року, тобто до постановлення рішення у справі.
Шевченківський районний суд м. Львова, ухвалючи 12 жовтня 2016 року рішення про визнання недійсним договору іпотеки від 31 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль і ТОВ «Аптека № 39», суд не вирішив питання з приводу заяви банку про накладення арешту на майно в порядку статті 1057-1 ЦК України. 
30 серпня 2018 року за результатами розгляду заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про накладення арешту в порядку статті 1057-1 ЦК України судом постановлено ухвалу, а не додаткове рішення (стаття 270 ЦПК України). 
Оскільки, як було встановлено Верховним Судом у постановівід 30 жовтня              2019 року у даній справі, позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки від 31 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ «Аптека № 39» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, питання накладення арешту на майно в порядку статті 1057-1 ЦК України також належить до господарської юрисдикції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки Верховний Суд не змінює судового рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 січня 2019 року скасувати.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий | В. О. Кузнєцов
Судді: | В. С. Жданова   В. М. Ігнатенко   В. А. Стрільчук    М. Ю. Тітов