П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 285/4096/18
провадження № 51-3973 км 19
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   
Касаційного   кримінального   суду   у   складі:
 
головуючого судді                                                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                            ОСОБА_5 , 
захисника                                                      ОСОБА_6 (в режимі 
відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Житомирського апеляційного суду від 08 травня 2019 року стосовно 
 
                                               ОСОБА_7 ,
                                               ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                               уродженця та мешканця  

АДРЕСА_1 ,
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2019 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді арешту на строк 30 діб. 
На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у виді застереження строком на 1 рік.
Житомирський апеляційний суд 08 травня 2019 року скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, ухвалив новий, яким ОСОБА_7 засудив за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді арешту волі на строк 30 діб та на підставі статей 75, 104 КК України звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 жовтня 2018 року приблизно о 09.00 поблизу с. Лучиця Новоград-Волинського району Житомирської області знайшов напівсухі рослини коноплі, зірвав стебла рослин із листям, подрібнив їх, виготовивши таким чином наркотичний засіб - канабіс, масою 20,463 г, склав у паперовий згорток, переніс і залишив сушитися на закинутій території колишнього колгоспу «Лісове» с. Лучиця Новоград- Волинського району Житомирської області, з метою його подальшого вживання шляхом куріння без мети збуту.
09 жовтня 2018 року в обідню пору ОСОБА_7 повернувся на територію колишнього колгоспу «Лісове» с. Лучиця Новоград-Волинського району Житомирської області, де взяв залишений ним паперовий згорток із наркотичним засобом і зберігав при собі до часу його виявлення та вилучення працівниками поліції того ж дня о 14.05.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим стосовно ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його змінити, застосувавши заходи виховного характеру. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував застосовані до її підзахисного судом першої інстанції примусові заходи виховного характеру, пославшись на те, що на час постановлення вироку ОСОБА_7 досяг повноліття. 
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити ухвалений стосовно ОСОБА_7 вирок апеляційного суду без зміни.
Мотиви Суду
Частиною 2 статті 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
 
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
 
Щодо доводів захисника, наведених у касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
За змістом статті 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. До такої особи застосовуються певні примусові заходи, перелік яких викладено у ч. 2 ст. 105 КК України.
 
Положеннями ч. 2 ст. 97 КК України визначено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
 
Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітніх осіб.
 
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про можливість застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру у виді застереження суд першої інстанції зробив з урахуванням позитивної характеристики, наявності пом`якшуючої покарання обставини – щирого каяття, а також даних про особу обвинуваченого, а саме того, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин середньої тяжкості, будучи неповнолітнім.
 
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок суду першої інстанції, проаналізував викладені в ній доводи та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру, оскільки на час ухвалення вироку обвинувачений досяг повноліття. 
 
Такий висновок суду апеляційної інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону про кримінальну відповідальність та узгоджується зі сформованою практикою Верховного Суду (див. провадження № 51-609 км 17).
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
 
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Житомирського апеляційного суду від 08 травня 2019 року стосовно ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

ОСОБА_1                            ОСОБА_2                          ОСОБА_3