ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
13 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 608/852/17
провадження № 61-25790св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Кузнєцова В. О., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Щавурської Н. Б., Ткача З. Є., Загорського О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання незаконним та скасування рішення.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 березня 2017 року Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області на п`ятнадцятій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 119, яким вилучено земельні ділянки, що знаходилися в користуванні громадян, у зв`язку з їх смертю, в тому числі, земельну ділянку загальною площею 0,60 га, що знаходилась у користуванні його батька - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Посилався на те, що вказаним рішенням порушено його спадкові права на зазначену земельну ділянку як спадкоємця першої черги за законом, який своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
 
Позивач вважає, що з урахуванням вимог статті 140 ЗК України і, зокрема, за наявності спадкоємця, Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області не мала права вилучати земельну ділянку, що раніше була передана безкоштовно у власність його батькові.
 
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області 12 березня 2017 року № 119 про вилучення земельної ділянки. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття 
 
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області                              від 10 липня 2017 року, ухваленим у складі судді Яковець Н. В., позов задоволено. 
 
Визнано незаконним та скасовано рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 12 березня 2017 року № 119 п`ятнадцятої сесії сьомого скликання про вилучення земельної ділянки. 
 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення мотивовано тим, що Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області, приймаючи оскаржуване рішення                          від 12 березня 2017 року № 119 про вилучення земельної ділянки, що перебувала у користуванні батька позивача, фактично позбавила позивача права на спадкування земельної ділянки. 
 
Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року рішення Чортківського районного суду Тернопільської області                              від 10 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід такого права в порядку спадкування має місце за наявності юридичних фактів, зокрема, прийняття рішення компетентного органу, виготовлення технічної документації, визначення меж земельної ділянки в натурі, погодження їх із сумісними землекористувачами, одержання державного акта та проведення реєстрації права власності на земельну ділянку, які спадкодавцем отримані не були, а тому право власності не переходить і до спадкоємців в порядку спадкування. 
 
Встановивши зазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року і залишити в силі рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2017 року. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
 
Заявник вказував на те, що апеляційний судом не надано належної оцінки рішенню Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області 43 сесії шостого скликання № 322 від 11 лютого 2015 року, відповідно до якого спірна земельна ділянка батьку передана безкоштовно у власність із зобов`язанням виготовити державний акт на цю земельну ділянку, проте у зв`язку із хворобою батько не встиг цього зробити. 
 
Також посилався на залишення поза увагою суду положення статті 1218 ЦК України, згідно з якою до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Не враховано судом і пункту 5 рішення Конституційного Суду України                   від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009, відповідно мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
 
Позиція інших учасників справи
 
У лютому 2018 року Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.
 
Зазначала, що, вирішуючи справу, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неоформлення спадкодавцем за життя у встановленому законом порядку надане йому право користування земельною ділянкою, тому вказана земельна ділянка не увійшла до спадкової маси.
 
Також посилалась на те, що, приймаючи оскаржуване рішення, сільська рада керувалась нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та положеннями ЗК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2912цс15.
 
Провадження у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи 
 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням 43 сесії Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 322 від 11 лютого 2015 року вилучено земельні ділянки, що знаходилися в користуванні громадян, у зв`язку з їх смертю та передано такі безкоштовно у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, в тому числі, ОСОБА_2 - батьку позивача 0,55 га.   
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. 
 
Рішенням 15 сесії сьомого скликання Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 119 від 12 березня 2017 року вилучено земельні ділянки, що знаходилися в користуванні громадян у зв`язку із їх смертю, в тому числі, у батька позивача - 0,60 га.
 
Спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_2 є його син - ОСОБА_1 . 
 
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційним судом з додатку 2 до рішення Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області № 119 від 12 березня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви передано 0,30 га, до складу якої входять 0,05 га для обслуговування будинку у с. Шманьківчики Чортківського району Тернопільської області, успадкованих після батька, і город площею 0,25 га, що знаходиться біля будинку, а город у полі передано іншій особі. 
 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права 
 
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
 
Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
 
Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
 
Формування земельних ділянок здійснюється:
у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
 
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
 
Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
 
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
 
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
 
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
 
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
 
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
 
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, врахувавши зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки спадкодавець не набув у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, а, відтак, спірна земельна ділянка не увійшла до спадкової маси. 
 
Апеляційний суд також вказував на те, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації відповідно до чинного законодавства, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцю у завершенні такої процедури, то це є підставою для звернення спадкоємця за захистом порушеного права з іншими позовом - про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта на право власності на ім`я спадкоємця.  
 
Однак доказів того, що за життя спадкодавець розпочав процедуру приватизації, тобто виявив бажання приватизувати спірну земельну ділянку, позивач не надав. 
 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надав належної оцінки рішенню Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області 43 сесії шостого скликання № 322 від 11 лютого 2015 року, відповідно до якого спірна земельна ділянка передана безкоштовно у власність батьку позивача, безпідставні і спростовуються як матеріалами справи, так і змістом рішення апеляційного суду.
 
Безпідставними є і доводи щодо незастосування апеляційним судом пункту 5 рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року               № 7-рп/2009, відповідно до мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення, оскільки при вирішенні даної справи вказане рішення Конституційного Суду України не має правового значення, тому що Шманьківчицька сільська рада Чортківського району Тернопільської області рішення не скасовувала і будь-яких змін до нього не вносила.
 
Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду, до яких суд дійшов на підставі встановлених обставин справи, і містять посилання на факти, що не можуть бути предметом дослідження й оцінки судом касаційної інстанції. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуальне право.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 
 
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено. 
Щодо судових витрат 
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2017 року без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. О. Кузнєцов 	
Судді:  	В. М. Ігнатенко     С. О. Карпенко   В. А. Стрільчук   М. Ю. Тітов