Постанова
Іменем України 
 
25 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 361/875/17
провадження № 61-42639св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,   
відповідач - Богданівська сільська рада Броварського району Київської області,  
третя особа - ОСОБА_2 ,
    
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка В. О., Фінагеєва В. О., Сушко Л. П.,   
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним ордера на жиле приміщення.  
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, як фізична особа-підприємець, більше десяти років користується кімнатами № № 13 та 14 , що знаходяться на першому поверсі у гуртожитку на АДРЕСА_2 , які використовуються ним як магазин.
У лютому 2016 року йому стало відомо, що 23 вересня 2015 року виконавчий комітет Богданівської сільської ради Броварського району Київської області прийняв рішення № 63, згідно з яким ОСОБА_2 та членам його сім`ї надано у користування житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 , жилою площею 55 кв. м, та видано ордер на вселення до неї.
Вважає, що вказане рішення виконкому є незаконним та таким, що порушує його права, як приватного підприємця і користувача вказаного приміщення, яке використовується ним для магазину, є нежилим приміщенням і не пристосоване для проживання в ньому.
Крім того, згідно з технічним паспортом, виготовленим 21 жовтня                      2016 року, квартира № 1 а у гуртожитку за вказаною вище адресою відсутня, тобто ордер видано на приміщення, якого не існує взагалі, тому такий ордер є недійсним, а рішення про його видачу - незаконним.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив визнати недійсним ордер, виданий Богданівською сільською радою Броварського району Київської області на підставі рішення від 23 вересня 2015 року № 63,   ОСОБА_2 на вселення у квартиру АДРЕСА_3 та  визнати недійсним рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради в частині надання в користування  ОСОБА_2 і членам його сім`ї спірного жилого приміщення та в частині видачі йому ордеру на вселення до нього.
Короткий зміст рішення суду першої  інстанції
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області                        від 02 лютого 2018 року у складі судді Дутчака І. М. позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області «Про надання у користування жилого приміщення - квартири та видачу ордера»                           від 23 вересня 2015 року № 63.
Визнано недійсним ордер на жиле приміщення № 62, виданий 23 вересня 2015 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області Різаненку С. О. на підставі рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради Броварського району Київської області від 23 вересня 2015 року № 63, на право зайняття жилого приміщення, жилою площею 55 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 . 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний ордер на жиле приміщення - квартиру виданий безпідставно, з порушенням порядку і умов надання жилих приміщень у гуртожитку, отже наявні підстави для визнання його недійсним, а рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого цей ордер виданий, незаконним.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області                                  від 02 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги стосуються охоронюваних прав та інтересів осіб, які не були залучені до участі у справі в якості відповідачів.   
        Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, фізична особа-підприємець ОСОБА_1  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
  
Касаційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 аргументована тим, що він протягом тривалого часу користується спірним приміщенням, яке не є житловим, оскільки використовується для магазину, а отже у нього наявне першочергове право користування ним.
Висновок апеляційного суду про необхідність залучення до участі у справі в якості відповідачів членів сім`ї   ОСОБА_2 є помилковим, оскільки позовні вимоги заявлені до органу місцевого самоврядування, який є відповідачем у справі.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу  
Богданівська сільська рада Броварського району Київської області  подала відзив, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним ордера на жиле приміщення.  
Витребувано із Броварського міськрайонного суду Київської області зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що згідноз актом прийому-передачі від 30 червня                  1998 року гуртожиток на    АДРЕСА_2 перебуває на балансі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради «Про надання у користування жилого приміщення - квартири та видачу ордера» від 23 вересня 2015 року №63 надано у користування                     ОСОБА_2 та членам його сім`ї - дружині  ОСОБА_3 , доньці -                   ОСОБА_4 , 2003 року народження, сину - ОСОБА_5 , 2015 року народження, жиле приміщення - квартиру  АДРЕСА_3 , жилою площею 55 кв. м, та видано ОСОБА_2  ордер на вселення в зазначену квартиру.  
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотивувальна частина 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі). Аналогічні приписи закріплені у частинах першій і третій статті 13 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.
Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі; частина друга статті 48 цього Кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.
Звертаючись до суду з позовом до Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просив визнати незаконним рішення органу місцевого самоврядування про надання у користування жилого приміщення - квартири ОСОБА_2 та членам його сім'ї, та визнати недійсним ордер на вселення у житлове приміщення - квартиру, виданого ОСОБА_2 на підставі оспорюваного рішення. 
Позовні вимоги, заявлені позивачем, стосуються не лише Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, а й охоронюваних прав та інтересів як  ОСОБА_2 так і членів його сім`ї - дружини              ОСОБА_3 , доньки - ОСОБА_4 , 2003 року народження, сина - ОСОБА_5 , 2015 року народження.
Проте на порушення вимог процесуального закону, зазначені особи не були залучені до участі у справі в якості відповідачів.  
Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції, відповідно до чинного процесуального законодавства, позбавлений можливості залучити у справі в якості відповідачів зазначених осіб, та з урахуванням захисту їх охоронюваних прав та інтересів, апеляційний суд правильно відмовив у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .   
Посилання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у касаційній скарзі на тривале користування спірним приміщенням, яке не є житловим, наявність першочергового права користування ним, не спростовує висновку апеляційного суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог за викладених обставин та не є підставою для задоволення позову.
Інші доводи касаційної скарги також не спростовують правильність судового рішення апеляційного суду, а зводяться до незгоди заявника з висновком суду та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
                                            ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Київської області від 19 липня 2018 року   залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.    

Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук