Постанова
Іменем України
 
15 січня 2020 року
м. Київ
справа № 760/6901/15-ц
провадження № 61-6209св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,	
треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,	
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року 
у складі судді Фаркош Ю. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва 
від 18 травня 2017 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., 
Борисової О. В., Ратнікової В. М.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»), про припинення договору поруки.
Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», 
та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого останній отримав 17 600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних у строк до 26 червня 2015 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно до умов якого у випадку невиконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором банк має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 липня 2009 року шлюб між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
Позивач також вказувала, що з 25 жовтня 2013 року банк почав порушувати умови кредитного договору та не виконав вимог про дострокове погашення заборгованості, а кредитор не заявляв вимог до поручителя протягом шестимісячного строку, отже, договір поруки є припиненим з 25 квітня 
2014 року на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд визнати договір поруки від 26 червня 2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , припиненим.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки у зв`язку з припиненням основного зобов`язання не підлягають застосуванню, оскільки банк заявив вимогу до поручителя про погашення простроченої (поточної) заборгованості, а остання звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами після ухвалення заочного рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Тому відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у справі 
№ 360/1644/14-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , 
ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахування за користування кредитом та пені задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 26 червня 
2008 року в розмірі 6 546,57 доларів США, що в еквіваленті становить 77 518,63 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, отже, обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.
Проте, при ухваленні вказаного заочного рішення ОСОБА_1 присутня не була, a банк всупереч вимогам частини 4 статті 559 ЦК України протягом шести місяців від дня настання строку на пред`явлення вимоги не пред`явив до поручителя вимог про сплату кредитної заборгованості, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого останній отримав 17 600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 % річних у строк 
до 26 червня 2015 року.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 26 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір поруки, відповідно до умов якого у випадку невиконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором банк має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 липня 2009 року шлюб між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 23 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6 009,96 доларів США.
20 червня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» направило на адресу ОСОБА_1 як поручителю вимогу про погашення простроченого зобов`язання протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення.
Суди також встановили, що заочним рішенням Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у справі № 360/1644/14-ц позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахування за користування кредитом та пені задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь 
ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 26 червня 2008 року в розмірі 6 546,57 доларів США, що в еквіваленті становить 77 518,63 грн.
Вказане рішення набрало законної сили 30 грудня 2014 року.
20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого останній прийняв право грошової вимоги, що належить ПАТ «УкрСиббанк», 
і став кредитором, у тому числі, за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 26 червня 2008 року.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 15 липня 
2015 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Актив+» (далі - ТОВ «Актив+») про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 360/1644/14-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Замінено стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у справі № 360/1644/14-ц за позовом 
ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на ТОВ «Фінансова компанія «Актив+».
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статями 625, 629 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за частиною першою статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності
Згідно з частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином
Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
За статтею 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Таким чином, положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.
Встановивши, що 20 червня 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» заявило вимогу до поручителя ОСОБА_1 про погашення простроченої (поточної) заборгованості, а остання звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами у квітні 2015 року, тобто після ухвалення заочного рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог про визнання поруки припиненою на підставі частини четвертої 
статті 559 ЦК України.
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги ту обставину, що рішення Бородянського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року є заочним, а ОСОБА_1 не була присутня у судовому засіданні під час ухвалення вказаного рішення, тому не могла заперечувати проти задоволення позовних вимог до неї, бо порука припинилась, не заслуговують на увагу, оскільки остання була учасником судового розгляду у вищезазначеній справі та заочний розгляд справи не перешкоджав їй оскаржити його в апеляційному та касаційному порядках.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На думку судової колегії судові рішення, що переглядаються, є достатньо мотивованими.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк