ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 735/598/17
Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/213/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,
секретар: Кривопиша Я.О., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами  і скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири,
дата та місце складання повного тексту ухвали: 29 листопада 2019 року, смт.Короп,
                                      В С Т А Н О В И В :
У травні 2017 року КП «Ліки України» звернулося до суду з позовом, у якому просило визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування службовим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та виселити його зі службової квартири без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року позов КП «Ліки України» задоволено, визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням та виселено його зі службової квартири за вищевказаною адресою без надання іншого житлового приміщення.
Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову КП «Ліки України» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу КП «Ліки України» задоволено, постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року скасовано, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року залишено в силі.

В жовтні 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кравченко В.В. звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року за нововиявленими обставинами. 
Заява мотивована тим, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було офіційно присвоєно статус постраждалого учасника Революції Гідності, що підтверджується відповідним посвідченням виданим 22 жовтня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Коропської РДА, а Законом України №5697 від 14 листопада 2017 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасників Революції Гідності було прирівняно до військовослужбовців, які воювали. 
Заявник зазначає, що на осіб з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича , а відповідач саме отримав тілесні ушкодження під час Революції Гідності, почали розповсюджуватись положення Розділу III Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто пільги ветеранам війни, а також положення інших нормативно-правових актів, які визначають спеціальний правовий статус таких найменш соціально незахищених осіб, як ветерани війни, учасники бойових дій та потерпілі учасники Революції Гідності. 
Відтак, після внесення вищезазначених змін до чинного законодавства на потерпілих учасників Революції Гідності також розповсюджується і гарантія, передбачена ст.125 ЖК України щодо незаконного виселення із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. 
Заявник посилається, що вказана обставина є нововиявленою, оскільки обставина заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, яка сталася 2014 року під час Революції Гідності хоча і мала місце на час розгляду справи в суді першої інстанції, проте юридично закріплена була лише 22 жовтня 2018 року.

Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року у справі за позовом КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири та відмовлено в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами і скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року.
Ухвала суду мотивована тим, що обставини, на які посилається представник відповідача не належать до нововиявлених в розумінні вимог п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки були відомі відповідачу на час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій.

Не погоджуючись з даною ухвалою представника ОСОБА_1 - адвокат Кравченко В.В., звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що обставина заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, яка сталася 2014 році під час Революції гідності та обставина юридичного закріплення за ним правового статусу постраждалого учасника Революції Гідності лише 22 жовтня 2018 року є в розумінні ст.423 ЦПК України нововиявленою обставиною.
Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що лише 22 жовтня 2018 року відповідачу було офіційно присвоєно статус постраждалого учасника Революції Гідності, що підтверджуєтеся відповідним посвідченням серії А НОМЕР_1 , виданим 22 жовтня 2018 року Управління соціального захисту населення Коропської РДА, проте сам факт заподіяння йому тілесних ушкоджень відбувся під час вказаних подій у 2014 році, тобто дана обставина мала місце на час розгляду справи. У зв`язку з тривалістю процедури отримання статусу постраждалого учасника Революції Гідності юридичний факт було закріплено на стадії касаційного перегляду рішення у даній справі, а тому, хоча дана обставина і була наявна на час розгляду справи судом першої інстанції, проте офіційне її підтвердження відбулося лише 22 жовтня 2018 року, що свідчить про неможливість заявлення стороною відповідача цієї обставини, як підстави для відмови у позові раніше. 
Також сторона відповідача зазначає, що хоча Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  №5697 від 14 листопада 2017 року не набрав законної сили на момент розгляду справи судом першої інстанції, проте суд при перегляді справи за нововиявленими обставинами не звернув уваги, що самим законом про внесення змін було передбачено його зворотну дію у часі в тому числі і щодо пільг, які встановлювалися для постраждалих учасників Революції гідності. Крім того, рішення суду першої інстанції від 17 січня 2018 року було скасовано постановою апеляційного суду та набрало законної сили лише 13 лютого 2019 року після перегляду справи у касаційному порядку. Відтак, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції - 27 березня 2018 року та в період до 13 лютого 2019 року приписи Закону №5697 вже набрали своєї законної сили, в зв`язку з чим враховувалися судами апеляційної та касаційної інстанції, що вбачається з мотивувальної частини їх судових рішень.
Зауважує, що сторона відповідача не могла раніше звернутися із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами також і у зв`язку з тим, що вживала всіх можливих заходів щодо перегляду рішення суду першої інстанції усіма національними судовими інстанціями. 

У визначений судом строк від КП «Ліки України» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позивач зазначає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є надуманою, необґрунтованою та безпідставною, та такою, що не підтверджена нововиявленими обставинами в розумінні вимог ЦПК України, а апеляційна скаргу на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року є необґрунтованою, тому просить  відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити в силі. 
Доводи відзиву зводяться до того, що жодною нормою Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року, а також Закону від 14 листопада 2017 року №5697, яким внесено зміни до Закону №3551-ХІІ, не передбачено прирівняння учасників Революції Гідності до військовослужбовців, які воювали. Вказує, що оскільки судами всіх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, а не особою з інвалідністю внаслідок війни, як того вимагають приписи ст.125 ЖК УРСР, які унеможливлюють виселення з службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні. Також позивач не погоджується з доводами відповідача, що він не мав можливості довести свій статус постраждалого учасника Революції Гідності з огляду на те, що законом було чітко передбачено, що в період до видачі відповідного посвідчення учасника Революції гідності пільги та інші соціальні гарантії надаються на підставі довідки, виданої структурними підрозділами соціального захисту населення за місцем проживання.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року за позовом КП «Ліки України» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири - позовні вимоги були задоволено шляхом виселення відповідача із службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Суд послався на ст.ст.118, 124, 125 ЖК УРСР та Постанову Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 «Про службові жилі приміщення», зазначивши, що оскільки відповідач не є інвалідом праці 2 групи та припинив трудові відносини з позивачем, тому підлягає виселенню.
Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року рішення суду першої інстанції від 17 січня 2018 року скасовано та у задоволенні позову КП «Ліки України» відмовлено. Суд послався на те, що виселення інваліда 2 групи ОСОБА_1 зі спірної квартири, яка є його єдиним житлом і яка була йому надана в 2011 році, становитиме для нього надмірний тягар, зробить його безпритульним та порушить його конституційне право на повагу до житла, а також вплине на його приватне та сімейне життя і на права та законні інтереси.
При цьому судом апеляційної інстанції не було взято до уваги посилання ОСОБА_1 , що він фактично являється учасником Революції Гідності, і має пільги передбачені Законом України від 14 листопада 2017 року №5697, яким прирівняно учасників Революції гідності до військовослужбовців, які воювали, оскільки дані факти не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами.
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу КП «Ліки України» задоволено, постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року скасовано, рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року залишено в силі. Верховний суд зазначив, що оскільки причиною інвалідності ОСОБА_1 є загальне захворювання, а тому він не є інвалідом праці II групи, пропрацював у Центральній районній аптеці №31 менше чотирьох років, та був звільнений з підприємства за порушення трудової дисципліни, отже не відноситься до осіб яких не може бути виселено зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Тобто, постановою Верховного Суду встановлено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є загальне захворювання.

Згідно ст.124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Статтею 125 ЖК Української РСР визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків.
Відповідно п.10 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року. 
Абзац перший цього пункту не поширюється на працівників міліції, осіб, які проходили службу в правоохоронних органах спеціального призначення, військовослужбовців внутрішніх військ, Збройних Сил України та інших військових формувань, які отримали інвалідність внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з подіями Революції Гідності. 
Участь осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, у Революції Гідності та отримання ними під час Революції Гідності поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я встановлюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Зв`язок інвалідності з пораненнями, каліцтвом, контузією чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманими особами, зазначеними в абзаці першому цього пункту, під час участі у Революції Гідності, встановлюється за результатами медико-соціальної експертизи в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.
Тобто, для застосування ст.125 ЖК УРСР, як на підставу відмови у задоволенні позову про виселення із службового житла без надання іншого жилого приміщення, має бути встановлено причинний зв`язок інвалідності ОСОБА_1 внаслідок війни.
В той же час, як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, дата первинного огляду ОСОБА_1 зазначена 17 червня 2014 року, йому призначено третю групу інвалідності з 11 червня 2014 року по загальному захворюванню на строк до 01 липня 2015 року (а.с.150 т.1). На наступному огляді 31 серпня 2017 року йому присвоєна друга група інвалідності по загальному захворюванню (а.с.151 т.1) та на підставі яких ОСОБА_1 став отримувати пенсію по інвалідності (а.с.153).
З матеріалів справи також вбачається, що на дані довідки, як на підставу заперечень проти позову ОСОБА_1 посилався при розгляді справи судом першої інстанції до ухвалення рішення від 17 січня 2018 року. Відповідач зазначав, що не може бути виселений, оскільки є інвалідом ІІ групи. 
Дана обставина взята до уваги і Верховним Судом при перегляді постанови Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року.
В подальшому 31 серпня 2018 року відповідачу підтверджено другу групу по загальному захворюванню (а.с.42 т.2).
14 листопада 2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких осіб», яким Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено розділом ІІІ «Статус постраждалих учасників революції гідності, пільги та гарантії їх соціального захисту». Статтею 16 даного Закону визначено поняття постраждалих учасників Революції Гідності, де зазначено, що ними визнаються особи, які на виконання «Закону України «Про встановлення державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей» включені до переліку осіб, які під час участі в масових акціях громадського протесту отримали тілесні ушкодження (тяжкі, середньої тяжкості, легкі), але такі ушкодження не призвели до інвалідності, та звернулися за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року. Порядок надання статусу постраждалого учасника Революції Гідності особам, зазначеним у частині першій цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України. Особам, зазначеним у частині першій цієї статті, надаються пільги та інші соціальні гарантії, встановлені статтею 12 цього Закону.
Також вбачається, що посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності ОСОБА_1 видано 22 жовтня 2018 року (а.с.14 т.2), тобто, саме як учаснику Революції Гідності, якому надані пільги згідно ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не як особі з інвалідністю внаслідок війни, які визначені в п.10 ч.2 ст.7 даного Закону.
Апеляційний суд звертає увагу, що частину другу статті 7 доповнено пунктом 10 згідно із Законом України № 175-VIII від 10 лютого 2015 року «Про внесення зміни до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тобто, навіть на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 мав законне право звернутись до компетентних органів з метою отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, проте даних дій ним не було здійснено ні на час розгляду справи судом першої інстанції, ні в подальшому та він отримав посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності, а не особи з інвалідністю внаслідок війни, які мають інші пільги.
Відповідно до положень статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Частиною другою вказаної статті визначено перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, якими є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.
Відповідно до частини 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених наведеними нормами, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду в прийнятті доказів, не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано залишив заяву ОСОБА_1 без задоволення, оскільки обставини на які він посилався, а саме, що 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 було офіційно присвоєно статус постраждалого учасника Революції Гідності, що підтверджується відповідним посвідченням виданим 22 жовтня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Коропської РДА, не є підставою для відмови у виселенні з службового житла на підставі ст.125 ЖК України, та не є нововиявленими обставинами у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що обставина заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, яка сталася 2014 році під час Революції гідності та обставина юридичного закріплення за ним правового статусу постраждалого учасника Революції Гідності лише 22 жовтня 2018 року є в розумінні ст.423 ЦПК України нововиявленою обставиною, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище, присвоєння ОСОБА_1 статусу постраждалого учасника Революції Гідності не тягне за собою права на застосування ст.125 ЖК Української РСР.
Доводи апеляційної скарги, що у зв`язку з тривалістю процедури отримання статусу постраждалого учасника Революції Гідності юридичний факт було закріплено на стадії касаційного перегляду рішення у даній справі, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо неможливості віднесення обставин, на які посилається заявник до категорії нововиявлених, оскільки ОСОБА_1 має інший статус, ніж статус, визначений в п.10 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Посилання у апеляційній скарзі на те, що хоча Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  №5697 від 14 листопада 2017 року не набрав законної сили на момент розгляду справи судом першої інстанції, проте суд при перегляді справи за нововиявленими обставинами не звернув уваги, що самим законом про внесення змін було передбачено його зворотну дію у часі в тому числі і щодо пільг, які встановлювалися для постраждалих учасників Революції гідності, ґрунтуються на невірному розумінні відповідачем норм права, виникнення нововиявлених обставин не впливають на правильність висновків суду, оскільки обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний су виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі. 

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Головуючий:                            Судді: