ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/644/20 Справа № 214/3609/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/3609/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фустіченко Анна Вікторівна, на  рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області о 12 годині 36 хвилини та повне судове рішення складено 13 червня 2019 року,- 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування позову зазначив, що 06 грудня 2014 року вони з відповідачкою уклали шлюб, та в грудні він був направлений в якості військового в зону проведення АТО. В лютому 2015 року, під час виконання бойового завдання, він потрапив у полон, звідки був звільнений в грудні 2017 року та направлений до шпиталю. Після його повернення дружина відмовилась проживати разом з ним, заявивши про необхідність розірвання шлюбу, оскільки за період його перебування в полоні вона повністю втратила до нього всі почуття, дітей від шлюбу вони не мають. За період його перебування в полоні (2015-2017 роки) та в період його лікування у шпиталі, відповідачка отримала грошові кошти в сумі 995 810,16 грн., які складаються з нарахованої йому заробітної плати, його військового забезпечення та одноразової матеріальної допомоги, а саме – нарахована за 2015-2017 р.р. та отримана його дружиною заробітна плата в ПАТ «Кривбасзалізрудком» в сумі 529 921,03 грн., нараховане за 2015-2018 р.р. та отримане його дружиною його військове грошове забезпечення в сумі 415 889,13 грн. та надана Криворізькою міською радою та отримана його дружиною одноразова матеріальна допомога в сумі 50 000,00 грн. 
Відповідачка не тільки відмовилась проживати разом, але й відмовилась в добровільному порядку надати йому його частку в спільному майні подружжя, тобто частку в розмірі 50% від отриманої нею суми 995 810,16 грн. 
Зазначає, що за час його перебування в полоні, відповідачка працювала та працює в Криворізькій автошколі, щомісячно отримує зарплату в сумі 2000,00 грн.
Просив суд поділити спільне майно подружжя: грошові кошти в розмірі 995 810,16 грн. в рівних частках між ним та відповідачкою, визнавши за кожним з них право особистої власності на грошові кошти в сумі 497 905,08 грн. та стягнути з відповідачки на свою користь 497 905,08 грн., посилаючись на її відмову в добровільному порядку розподілити спільне майно.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано грошові кошти в сумі 995 810 гривень 16 коп., об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , поділено спільне майно подружжя в рівних частках.
Визнано за ОСОБА_1 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905, 08 грн.
Визнато за ОСОБА_4 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905,08 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 його частку в об`єкті спільної сумісної власності подружжя – грошові кошти в сумі 497 905, 08 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 4979,05 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фустіченко А.В. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову повністю. Вказує, що судом першої інстанції відхилені всі клопотання представника відповідача про витребування доказів, зокрема щодо витребування в АТ «ПриватБанк» інформацію про всі наявні рахунки позивача в АТ «ПриватБанк» та виписку руху коштів по зазначеним рахункам, також інформацію з реєстру прав власності на нерухоме майно, що належить позивачу. Крім того, суд частково задовольнив клопотання про допит свідків, більш того свідчення тих кого допитав у судовому засіданні, у тексті рішення спотворені. Загалом, обставини, які зазначені в рішенні суду спотворені. Весь час коли позивач був у полоні відповідачка прикладала всі можливі зусилля для його звільнення, що потребувало значних затрат. Постійно відвідувала його у шпиталі, купувала необхідні речі, подарунки. Зазначає, що позивач для поділу визначив тільки кошти, які надходили на картки, які знаходились у відповідачки, при цьому для розподілу не зазначив кошти які були одержані ним у період шлюбу, за які він у кінці 2018 року придбав квартиру 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 та її представника адвоката Фустіченко А.В. які, кожна окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Пахомова В.В., які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 06 грудня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 13), який розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року, а з 08 вересня 2018 року відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 81).
В грудні 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу та направлений в якості військового в зону проведення АТО. 
З лютого 2015 року по грудень 2017 року ОСОБА_1 перебував у полоні, що визнається сторонами та підтверджується також копією свідоцтва про хворобу № 2640 (а.с. 71-72), з 04.03.2018 року по 24.03.2018 року відповідач перебував на лікуванні в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» (а.с. 73,74).
Згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , виданих ПАТ «Кривбасзалізрудком», за період з січня 2015 року по грудень 2015 року йому нараховано заробітну плату в сумі 155475,59 грн. (а.с. 6), за період з січня 2016 року по грудень 2016 року - в сумі 171207,95 грн. (а.с. 7), за період з січня 2017 року по грудень 2017 року - в сумі 203237,49 грн. (а.с.8), а всього в сумі 529921,03 грн.
Грошове забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , за період з 24.06.2015 року по 31.03.2018 року склало 415889,13 грн. (а.с. 9).
За інформацією Військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2018 року та від 13.11.2018 року, нараховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , здійснювались на картковий рахунок його дружини ОСОБА_3 на загальну суму 415889,13 грн., згідно її заяви на ім`я командира військової частини та наданих підтверджуючих документів (а.с. 10, 48).
На підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 31 жовтня 2016 року «Про надання одноразової матеріальної допомоги сім`ям військовослужбовців, які пропали безвісти в зоні проведення антитерористичної операції на сході України або перебувають в полоні», ОСОБА_3 виплачено матеріальну допомогу в сумі 50 000,00 грн. (а.с. 11,12).
Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя та стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 частку у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 497 705,08 грн., суд першої інстанції виходив із того, що загальна сума грошових коштів, належних до виплати відповідачу ОСОБА_1 та, отриманих його дружиною ОСОБА_4 , у період перебування останнього в зоні АТО та у полоні, складає 995 810,16 грн. і належить до спільного сумісного майна, та ці кошти використані відповідачкою без погодження та поза волею другого з подружжя, тобто позивача ОСОБА_1 , та не в інтересах сім`ї.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що отримані відповідачкою ОСОБА_4 грошові кошти, які належали до виплати її чоловікові ОСОБА_1 , є спільним сумісним майном подружжя та відповідачка, використавши кошти не в інтересах сім`ї, має компенсувати позивачу половину отриманих коштів, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Так, відповідно до  статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружинин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (стаття 70 СК України).
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За таких обставин, один із подружжя може вимагати від іншого 1/2 частину спільного майна подружжя, у тому числі й заробітної плати та інших доходів, отриманих в період шлюбу, в тому випадку, якщо один із них розпорядився таким майном проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). 
Як встановлено судом, в грудні 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу та направлений в якості військового в зону проведення АТО, та з лютого 2015 року по грудень 2017 року перебував у полоні, що беззаперечно підтверджує той факт, що останній не мав змоги на власний розсуд розпорядитися грошовими коштами, які належали йому до виплати та отримувалися його дружиною ОСОБА_4 .
Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що всі отримані грошові кошти вона використовувала виключно в інтересах сім`ї та на особисті потреби позивача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.
Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_1 , під час перебування його в полоні, просив йому переслати дріб`язок (цукерки, варення, продукти, засоби гігієни, самий дешевий годинник, ліки, вітаміни, тощо), а згідно пояснень наданих позивачем ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції з червня 2016 року та до його визволення з полону дружина взагалі не передавала йому посилок, й це твердження не було спростовано ОСОБА_4 , яка весь цей час проживала у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, тобто поза межами проведення АТО, та у випадку направлення відповідних посилок чоловікові мала б змогу підтвердити це відповідними документами, зокрема, квитанціями, чеками, товарними накладними, тощо.
Вірно прийнято судом першої інстанції до уваги й той факт, що, з наданої відповідачкою інформації про суми, нараховані до сплати комунальними службами м.Кривого Рогу, вбачається, що навіть за комунальні послуги заборгованість не погашалась, а збільшувалась, тобто отримані кошти не тільки не використовувалися на потреби позивача ОСОБА_1 , але й не витрачалися на утримання їх спільного житла (т. 1 а.с. 97-116).
Судом апеляційної інстанції вивчено надану відповідачкою ОСОБА_2 таблицю детальних витрат за період з 2015 року по 2018 рік (т. 1 а.с. 81-84) та встановлено, що остання відносить до витрат здійснених в інтересах сім`ї наступні витрати: оплата комунальних послуг, телекомунікаційні послуги (домашній інтернет, мобільний зв`язок), витрати на заходи по звільненню з полону, посилки та грошові перекази, зібрані за вимогою ОСОБА_1 та відправлені до місця перебування в полоні, подарунки для родини ОСОБА_1 за його вимогою, витрати на посилки в АТО, витрати на техніку та меблі, транспортні витрати (проїзд по місту громадським транспортом, проїзд до батьків за місто громадським транспортом, проїзд до інших міст України), консервування для ОСОБА_1 , надання допомоги родині ОСОБА_1 та погашення боргу, а також витрати на її особисті потреби, до яких включає витрати на навчання, особисту гігієну та придбання одягу.
Разом з тим, судом першої інстанції надано належну оцінку доводам останньої щодо оплати комунальних послуг, витрати на заходи по звільненню з полону ОСОБА_1 , посилки та грошові перекази, зібрані за вимогою ОСОБА_1 та відправлені до місця перебування в полоні, витрати на посилки в АТО, та встановлено, що позивачкою не доведено здійснення таких витрат у зазначеному нею розмірі та нових належних доказів на підтвердження цих доводів остання суду апеляційної інстанції не надала.
До тверджень відповідачки про витрату коштів на консервування для ОСОБА_1 колегія суддів відноситься критично, оскільки судом було встановлено факт перебування останнього у полоні з лютого 2015 року по грудень 2017 року та припинення передачі останньому посилок з червня 2016 року, а тому здійснення відповідачкою консервування у 2016-2017 роках не могло вчинятися для задоволення потреб чоловіка та не використовувалося в інтересах сім`є, до того ж доказів на витрати на консервування остання суду не надала.
Не надано відповідачкою суду належних та допустимих доказів щодо надання допомоги родині ОСОБА_1 та погашення боргу, а також про те, що родина взагалі мала спільні борги, погашення яких мало відбуватися за спільні кошти подружжя.
При цьому, необхідно зауважити й на тому, що до потреб сім`ї відповідачка відносить витрати на свої особисті потреби, пов`язані з навчанням, особистою гігієною та придбанням одягу, тоді як її чоловік ОСОБА_1 у цей час перебував у полоні та не погоджував з нею здійснення таких витрат за рахунок коштів, які належали йому до виплати та отримувалися дружиною ОСОБА_4 саме у зв`язку з тим, що він особисто не міг отримувати такі кошти та розпоряджатися ними через перебування в зоні АТО, а потім у полоні.
Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що за спірні кошти нею було придбано меблі та інші речі домашнього вжитку колегією суддів не приймаються, оскільки нею не доведено погодження придбання таких речей з позивачем ОСОБА_1 та вона не ставить питання про включення цих речей до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу при розірванні шлюбу, тоді як суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
До того ж, необхідно взяти до уваги й ту обставину, що до спільного майна подружжя відносяться всі доходи отримані обома з подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України), однак зважаючи на вимоги ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів не вирішує питання щодо віднесення заробітної плати відповідачки ОСОБА_2 до спільного майна подружжя та включення її до майна, яке підлягає поділу, оскільки такі позовні вимоги не заявлено та позивач ОСОБА_1 не заперечує право дружини на розпорядження її заробітною платою на власний розсуд, наполягаючи виключно на поділу його доходів, які було отримано відповідачкою та використано без погодження з ним та не в інтересах сім`ї.
За таких обставин, з огляду на відсутність доказів наявності згоди чоловіка ОСОБА_1 на розпорядження його грошовими коштами саме в обраний відповідачкою спосіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_2 самовільно розпорядилася грошовими коштами, що є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди чоловіка ОСОБА_1 , а тому має компенсувати йому половину цього майна.
Разом з тим, судом першої інстанції не було у повній мірі враховано положення ч. 2 ст. 61 СК України, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, та не взято до уваги, що фактично доходи одержані позивачем ОСОБА_1 у спірний період становлять 889 089,30 грн.
Так, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заробітна плата – основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).
При цьому згідно з п.п. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України.
Згідно довідок про доходи ОСОБА_1 , виданих ПАТ «Кривбасзалізрудком», за період з січня 2015 року по грудень 2015 року йому нараховано заробітну плату в сумі 155475,59 грн. (т. 1 а.с. 6), за період з січня 2016 року по грудень 2016 року - в сумі 171207,95 грн. (т. 1 а.с. 7), за період з січня 2017 року по грудень 2017 року - в сумі 203237,49 грн. (т. 1 а.с.8), а всього в сумі 529921,03 грн.
Разом з тим, зазначені довідки не містять інформації щодо розміру заробітної плати, яка була виплачена ОСОБА_1 та отримана його дружиною ОСОБА_4 , з урахуванням утриманих з неї обов`язкових платежів та зборів, зокрема, податку, а поділу між подружжям підлягає виключно заробітна плата та інші доходи, отримані одним із подружжя, а тому висновок суду першої інстанції щодо розподілу між подружжям заробітної плати, у розмірі зазначеному в цих довідках, є помилковим.
В матеріалах справи міститься виписка за період з січня 2015 року по березень 2018 року за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачаються операції за рахунком, зокрема зарахування грошових коштів (т. 1 а.с. 49-68).
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому розподілу між подружжям підлягають виключно грошові кошти, які було зараховано на картковий рахунок у вигляді заробітної плати позивача ОСОБА_1 , оскільки їх отримання підтверджено належними та допустимими доказами.
Крім того, за інформацією Військової частини НОМЕР_1 від 12 квітня 2018 року та від 13.11.2018 року, нараховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , здійснювались на картковий рахунок його дружини ОСОБА_3 на загальну суму 415889,13 грн., згідно її заяви на ім`я командира військової частини та наданих підтверджуючих документів (т. 1 а.с. 10, 48), та, на підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 31 жовтня 2016 року «Про надання одноразової матеріальної допомоги сім`ям військовослужбовців, які пропали безвісти в зоні проведення антитерористичної операції на сході України або перебувають в полоні», ОСОБА_3 виплачено матеріальну допомогу в сумі 50 000,00 грн. (т. 1 а.с. 11,12), і ці кошти у повному обсязі підлягають розподілу між подружжям і висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що фактично відповідачкою ОСОБА_2 було отримано грошові кошти в загальному розмірі 889 089,30 грн., а не 995 810,16 грн., як помилково вважав суд першої інстанції, у зв`язку з  чим  апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначеного судом розміру грошових коштів, які підлягають визнанню об`єктом спільної сумісної власності, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та, відповідно, розміру грошових коштів, право власності на які має бути визнано за кожним із подружжя та які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, із встановленням цього розміру у сумі 444 544,65 грн., що відповідає 1/2 частині спільного майна подружжя, що підлягає поділу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині стягнутого з ОСОБА_4 судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а саме зменшення його розміру до 4445,65 грн., що становить один відсоток задоволених позовних вимог (пп. 2 п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір»).
Крім того, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 746,86 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (7 468,57 грн. (сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги – т. 2 а.с. 20) х 10% (задоволені вимоги у відсоткому співвідношенні до заявлених вимог) = 746,86 грн.).
Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Фустіченко Анна Вікторівна, – задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019року змінити в частині визнання грошових коштів в сумі 995 810,16 грн., об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зменшивши її з 995 810,16 грн. до 889 089 (вісімсот вісімдесят дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 30 (тридцять) копійок.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019року змінити в частині визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп., зменшивши її з 497 905 грн. 08 коп. до 444 544 (чотириста сорок чотири тисячі п`ятсот сорок чотири) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019року змінити в частині визнання за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп., зменшивши цю суму з 497 905 грн. 08 коп. до 444 544 (чотириста сорок чотири тисячі п`ятсот сорок чотири) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019року змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 його частки в об`єкті спільної сумісної власності подружжя – грошових коштів в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп., зменшивши її з 497 905 грн. 08 коп. до 444 544 (чотириста сорок чотири тисячі п`ятсот сорок чотири) гривень 65 (шістдесят п`ять) копійок.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019року змінити в частині стягнутого з ОСОБА_4 на користь держави судового збору з 4979 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 05 копійок до 4445 (чотири тисячі чотириста сорок п`ять) гривень 44 (сорок чотири) копійки.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4  судовий збір за подачу апеляційної скарги позивакою у розмірі 746 (сімсот сорок шість) гривень 86 (вісімдесят шість) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.

Головуючий:

Судді: