ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4186/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                         судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у справі № 160/4186/19 (суддя І інстанції – Букіна Л.Є.)
за позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів  до Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив  стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році в розмірі 439648,2 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у позові відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначив, що обов`язок держави з працевлаштування перед особами з інвалідністю не звільняє роботодавця від обов`язку створення та виділення робочих місць, пошуку та самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу робочих місць щодо цього. Вказує, що оскільки адміністративно-господарські санкції є альтернативним грошовим зобов`язанням обов`язку виконати норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач, за 6 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2018 році, зобов`язаний був самостійно сплатити у період до 15 квітня 2019 року 439648,2 грн адміністративно-господарських санкцій.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції-без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (ДП" ВО ПМЗ ІМ О.М.МАКАРОВА")  24.11.2000 зареєстроване як юридична особа та відноситься до суб`єктів господарювання, яким, відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-XII (далі – Закон України № 875-XII), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.
Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" відноситься до об`єкта (об`єктів) підвищеної небезпеки та зареєстроване в Державному реєстрі, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію. (Том № 1 а.с. 28)
Відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма 10-ПІ) ДП" ВО ПМЗ ІМ О.М.МАКАРОВА" середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 6229 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до норм законодавства встановлена інвалідність становить 243 особи; кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 249 осіб. (Том № 1 а.с. 8)
Предметом спору є стягнення 439648,2 грн адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2018 році.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем виконано встановлені чинним законодавством України обов`язки щодо забезпечення працевлаштування інвалідів на власне підприємство.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі – Закон № 875) встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 19 Закону № 875 визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.
З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 затверджено порядок подання підприємствам, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (далі - Порядок). Відповідно до цього Порядку звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою № 10-ПІ "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів".
На виконання норм діючого законодавства відповідачем до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було подано звіт, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 6229 осіб; середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до норм законодавства встановлена інвалідність становить 243 особи; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 249 осіб. (Том № 1 а.с. 8)
Наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 р. за № 988/23520, затверджено форму статистичної звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", та порядок її подання (чинний з 31.05.2013 року).
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року (Том № 1, а.с. 2) Дніпропетровським обласним центром зайнятості надано копії завірених звітів за Формою № 3-ПН «Звіт про наявність вакансій» ДП" ВО ПМЗ ІМ О.М.МАКАРОВА" (код ЄДРПОУ 14308368) за 2018 рік; інформацію щодо працевлаштування інвалідів. (Том № 2 а.с. 8-77, 81-209)
Відповідачем у 2018 році щомісячно подавались до Дніпровського міського центру зайнятості звітність за формою 3-ПН, в якій зазначено основні дані про вакансії (професія (посада), кількість вакансій, розмір заробітної плати, місце проведення робіт) та коментарі до даних вакансій. (Том № 2 а.с. 16-77, 82-209)
Дніпровським міським центром зайнятості направлялися на вакантні посади в ДП" ВО ПМЗ ІМ ОСОБА_1 МАКАРОВА", проте особи відмовлялись від працевлаштування на дане підприємство з причин віддаленості місця роботи від місця проживання. (Том № 2 а.с. 9-15)
Відповідно до списку та довідки, затверджених заступником начальника управління з персоналу, у 2018 році в ДП" ВО ПМЗ ІМ ОСОБА_1 МАКАРОВА" на постійну роботу прийнято 8 осіб з інвалідністю (Том № 1, а.с. 95-96, а.с. 97-127):
1. ОСОБА_2 – начальник дільниці, інвалід 3 гр., довідка № 074100 від 22.08.2016;
2. ОСОБА_3 – інженер-технолог 3 кат, інвалід 2 гр., довідка № 033719 від 15.10.2012;
3 ОСОБА_4 – прибиральник службових приміщень, інвалід 3 гр., довідка № 021938 від 11.05.2010;
4. ОСОБА_5 – старший контрольний майстер, інвалід 2 гр., довідка № 047871 від 15.12.2010;
5. ОСОБА_6 – вантажник, інвалід 3 гр., довідка № 083409 від 15.07.2009;
6. ОСОБА_7 – старший комірник, інвалід 3 гр., довідка № 020821 від 13.02.2013;
7. ОСОБА_8 – кухонний робітник, інвалід 3 гр., довідка № 004845 від 21.05.2018;
8. ОСОБА_9 – диспетчер, інвалід 32 гр., довідка № 918228 від 31.01.2018.
Статтею 18 Закону № 875 встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендації МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.
Отже, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування.  
У відповіді на запит позивача від 21.05.2019 виконуючий обов`язки директора Дніпровського міського центру зайнятості повідомив, що ДП" ВО ПМЗ ІМ О.М.МАКАРОВА" протягом 2018 року надавало до центру зайнятості інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою 3-ПН. Крім цього, вказав, що протягом 2018 року підприємство приймало участь в семінарах для керівників підприємств та представників кадрових служб. (Том № 1, а.с. 93-94)
Крім цього, підприємство відповідача опубліковує в газеті «Нова робота», журналах «Робота і навчання», «Трудові резерви» оголошення про потребу у робітниках, в тому числі осіб з інвалідністю (ТОМ № 1, а.с. 128-177) 
З наведеного вбачається, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв`язку з чим на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.
Згідно ч. 1 ст. 217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Відповідно до ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.
Статтею 238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Отже, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Враховуючи те, що відповідачем у 2018 році було дотримано вимоги закону щодо забезпечення необхідної кількості робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів, та організацію їх заповнення (у межах наданих прав та покладених обов`язків), у його діях відсутні ознаки правопорушення, а тому судом першої інстанції прийнято правильне рішення про відмову в задоволенні позову.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у справі № 160/4186/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
   
  Суддя-доповідач                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко