Справа № 127/16575/19
Провадження № 22-ц/801/236/2020
Категорія: 3
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,
суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М., 
з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Короля О.П. в місті Вінниці, зі складенням його повного тексту 15 листопада 2019 року,
у справі № 127/16575/19 за позовом  ОСОБА_3 до державного реєстратора КП «Гарант +» Васюри Павла Володимировича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора, 

встановив:
У червні 2019 року  ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом державного реєстратора КП «Гарант +» Васюри П.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора
Позовна заява мотивована тим, що 10.04.2019 державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. у відсутність та без відома позивача було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору №026/0806/88-013, виданого 17.08.2006, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи», яким також здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101.
На думку позивача, рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, оскільки ним дійсно укладався договір іпотеки, але з АКБ «ТАС-Комерцбанк», а не з ТОВ «Кредитні ініціативи» і даний договір має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 2189, як вказав державний реєстратор.
Предметом договору іпотеки виступає квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не по АДРЕСА_3 .
Таким чином, ОСОБА_4 за підставу здійснення реєстрації права власності взяв неіснуючий договір іпотеки, оскільки підписаний позивачем договір іпотеки від 18.08.2006 має номер 026/0806/88-013-Z-01, а не 6970.
На момент укладення договору іпотеки №026/0806/88-013-Z-01, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, власниками квартири був позивач та його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому договір іпотеки вони підписували втрьох.
ОСОБА_5 помер і дана обставина відома ТОВ «Кредитні ініціативи», а реєстратор міг і повинен був перевірити цей факт.
В даному випадку відбулась заміна однієї з сторін кредитного та іпотечного договорів, а саме кредитора та іпотекодержателя, яка відповідно до ст. 651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Умовами кредитного та іпотечного договору взагалі не передбачене право банку в односторонньому порядку змінювати умови договору або передавати свої права іншим особам, а п. 30 договору іпотеки прямо передбачає, що внесення будь-яких змін в договір відбувається тільки за згодою сторін.
Будь-яких згод в тому числі письмових позивач не надавав.
Зміни в кредитний договір та договір іпотеки не вносились, а тому стороною залишається АКБ «ТАС-Комерцбанк», а не ТОВ «Кредитні ініціативи». В зв`язку з викладеним ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права іпотекодержателя та ним не являється.
07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п.п.1 п. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Також позивач зазначав про те, що відповідно до п. 12.3.1. договору іпотеки АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав право звернути стягнення на предмет іпотеки, попередньо провівши оцінку предмету іпотеки і у випадку, якщо заборгованість за кредитним договором менша, ніж його вартість – повернути різницю протягом 60 днів. ТОВ «Кредитні ініціативи» квартиру не оцінило, не встановило дійсний розмір заборгованості. 
Відносини, пов`язані з держаною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. 
Відповідно до ч. 3 ст. 16 цього Закону визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі : договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житловим приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. 
Згаданий перелік є вичерпним, однак всупереч закону, державний реєстратор за підставу реєстрації прав власності безпідставно взяв кредитний договір, повідомлення та договори про відступлення права вимоги.
Дії державного реєстратора також не узгоджуються з п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник крім документів, що зазначені у пункті 37 цього Порядку, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 
Просив скасувати рішення державного реєстратора Васюри П.В. про державну реєстрацію права власності на належну йому квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4221, виданого 18.08.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору 026/0806/88-013, виданого 17.08.2006, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер 6970, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи», яким також здійснено записпро право власності за № 31162910 та присвоєно реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 1809972605101. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Третя особа без самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вавшко В.С., подала апеляційну скаргу з вимогою оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як судом не з`ясовані істотні для правильного вирішення справи обставини, рішення ухвалено з численними порушеннями норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно застосовано вимоги Закону України «Про іпотеку» в частині перевірки дотримання кредитором порядку направлення боржнику та іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання.  ОСОБА_1  стверджує, що вона не отримувала від ТОВ «Кредитні ініціативи» письмової вимоги від 13.02.2019 про усунення порушень кредитних зобов`язань, тобто не знала про пред`явлену до неї претензію і саме з цієї причини не могла надати будь-яку відповідь. Таким чином, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, вимоги п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким однозначно визначено, що обов`язковою підставою для здійснення реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем є факт отримання іпотекодавцем чи/та боржником вимоги про усунення порушень, а не факт надіслання такої вимоги.
Судом також невірно застосовані норми матеріального права щодо обов`язку сторін іпотечного договору та державного реєстратора визначити вартість предмета іпотеки та розмір боргових зобов`язань за кредитним договором. Наданий ТОВ «Кредитні ініціативи» звіт про оцінку предмета іпотеки є недійсним в силу закону, оскільки не зареєстрований у Єдиній базі даних звітів про оцінку та йому не присвоєно унікального номера.
Разом з тим державний реєстратор не витребував від ТОВ «Кредитні ініціативи» інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, при тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і має погоджуватися з власником майна, як того вимагають умови Договору про іпотеку та положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» державному реєстратору Васюрі П.В., а в послідуючому і суду першої інстанції, були подані документи, які є недостовірними за своїм змістом та прямо вплинули на прийняття останнім незаконного рішення про позбавлення іпотекодателів права власності на їх єдине житло. Вказана сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.10.2014 у справі № 127/20937/14-ц розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №026/0806/88-013 від 17.08.2006, що підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», становить 371 983,22 грн. Отже, скориставшись правом на дострокове стягнення усієї суми кредитної заборгованості, ТОВ «Кредитні ініціативи» з часу пред`явлення позову втратили право нараховувати відсотки за користування кредитом та застосовувати інші договірні штрафні санкції, а тому розмір заборгованості в сумі 2 631 925,91 грн. не відповідає умовам кредитного договору.
До того ж судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Також судом першої інстанції не надано жодного висновку та не спростовано доводів позивача про протиправність застосування ТОВ «Кредитні ініціативи» звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно з урахуванням того, що на час реєстрації права власності іпотекодавець ОСОБА_5 помер. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» Михніцький Г.Ю. посилається на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що станом на 01.09.2018 у позичальника виникла заборгованість по Кредитному договору у розмірі 93 068,54 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 2 631 925,91 грн. 14.02.2019 на адресу  ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було направлено рекомендованим листом повідомлення в якому зазначена вимога про виконання зобов`язань за Кредитним договором, розмір яких визначений станом на 01.09.2018, із застереженням, що у разі непогашення заборгованості по цьому договору банком/іпотекодержателем буде звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було зареєстроване 10.04.2019, тобто процедура та строки визначені законом були дотримані. В діях державного реєстратора відсутні будь-які порушення чинного законодавства України
Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно з положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.04.2019 державним реєстратором комунального підприємства «Гарант+» Васюрою П.В. було звернено стягнення на майно шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на належну позивачу та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору іпотеки, серії та номерів: 4241, виданого 18.08.2006 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., кредитного договору 026/0806/88-013, виданого 17.08.2006, договору відступлення права за іпотечними договорами, серія та номер: 6970, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., договору про відступлення прав за іпотечним договором, серія та номер 2189, виданого 28.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., повідомлення, серія та номер 4241, виданого 13.02.2019 ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснено запис про право власності за №31162910 та присвоєно реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1809972605101.
18.08.2006 ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (після зміни найменування ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір №026/0806/88-013, за умовами якого ОСОБА_3 , отримав кредит в сумі 30 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту до 20.07.2016.
В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором між АКБ «ТАС «Комерцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №026/0806/88-013-Z-01 від 18.08.2006, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим №4241.
Згідно з договором іпотеки було передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з рішенням Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниці» вулицю Островського було перейменовано на вулицю Брацлавську.
28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15, згідно з яким відступлене право вимоги в тому числі і за кредитним договором.
28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно з яким відступлене право вимоги, в тому числі і за кредитним договором.
28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, який нотаріально посвідчений та між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, який нотаріально посвідчений, згідно з п. 1.2 якого іпотекодержатель передає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, в тому числі і за договором іпотеки.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є новим кредитором і правонаступником за кредитним договором і договором іпотеки, в зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.
Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість згідно з додатком №2 від 21.11.2017 року.
Станом на 01.09.2018 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 93068,54 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату розрахунку становить 2 631 925, 91 грн., а саме: 21825,92 доларів США (617224,72 грн. за курсом НБУ) заборгованість за кредитом, 15 157,54 долари США (428646,70 грн. за курсом НБУ) – заборгованість за процентами та 56085,08 доларів США (158604,49 грн. за курсом НБУ) – заборгованість з пені.
Відповідно до п. 10.4 договору іпотеки іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 11 Договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).
Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього закону.
Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі і згідно з пп.12.3.
Згідно з п.п. 12.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених в пп. 12.3.1 та пп.12.3.2 цього пункту договору іпотеки. 
Відповідно до пп. 12.3.1. договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті п. 12.3 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою реєстрації права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до абзацу 3 пп.12.3.1 договору іпотеки сторони із змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положення цього підпункту п. 12.3 договору іпотеки є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців або позичальника.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що договорі іпотеки зазначене пряме іпотечне застереження, яке в законодавстві України передбачалося на час укладання договору іпотеки, так і передбачено на даний час. 
14.02.2019 року на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було направлено рекомендованим листом повідомлення з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір якого визначений станом на 01.09.2018 року із застереженням, що в разі не погашення заборгованості по кредитному договору банком (іпотеко держателем) буде звернуте стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. 19.02.2019 року відправлення не було вручене адресатам, а 03.03.2019 року повернуто за зворотньою адресою.
Право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем було зареєстроване 10.04.2019 року тобто процедура та строки, визначені законом були дотримані.
Повернення від боржника належно направленої вимоги за закінченням встановленого строку зберігання свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості.
Повернення від боржника належно направленої вимоги «за закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржник про наявність заборгованості. Такий правовий висновок зазначений в Постанові Верховного суду від 29.08.2018 р. у справі №755/5691/16-ц. 
11 лютого 2018 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнес Ассіст» було проведено оцінку предмету іпотеки, яка станом на 01.02.2019 р. становить 908 658,00 гривень. Строк дії оцінки 6 місяців.
Заборгованість лише по тілу кредиту і процентах станом на 01.09.2018 р. у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становила 1 045 871,42 грн. 
Тобто, банком було дотримано процедуру щодо визначення вартості предмета іпотеки на який звертається стягнення шляхом набуття права власності іпотекодержателем.
На переконання суду першої інстанції, до виниклих правовідносин ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню з таких причин: предмет іпотеки не продавався (не відчужувався), а був набутий іпотекодержателем у власність в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором, крім цього на це була згода іпотекодавця, яка визначена іпотечним застереженням в Договорі іпотеки; вимоги ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуте у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні договору іпотеки. Відповідна правова позиція визначена у постанові Верховного суду від 12.07.2018 року, справа №372/977/16-ц, провадження №61-30624св18 та у постанові Верховного суду від 13.06.2018 року, справа №645/5280/16-ц.
Також у повідомленні-вимозі банку йдеться, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», позичальнику буде прощено (анульовано) залишок заборгованості за кредитним договором. Тобто прощення решти боргу є свідченням того, що за рахунок предмета іпотеки було повністю погашено заборгованість за кредитним договором, що не дає підстав застосувати пп. 2 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення в іноземній валюті», а саме: 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки)».
Отже суд прийшов до висновку, що посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як причину незаконних дій відповідача є безпідставним.
На переконання суду, в діях державного реєстратора відсутні порушення чинного законодавства України.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.
У пункті 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 зроблено висновок, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».
Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».
Статтею 629 ЦК України закріплена обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Судом встановлено, що пунктом 12 договору іпотеки №026/0806/88-013-Z-01 від 18.08.2006 передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі і згідно з пп.12.3.
Згідно з п.п. 12.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених в пп. 12.3.1 та пп.12.3.2 цього пункту договору іпотеки. 
Відповідно до пп. 12.3.1. договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у цьому підпункті п. 12.3 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою реєстрації права власності на предмет іпотеки.
Відповідно до абзацу 3 пп.12.3.1 договору іпотеки сторони із змісту ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положення цього підпункту п. 12.3 договору іпотеки є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавців або позичальника.
Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».
За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як причину незаконних дій відповідача є безпідставним.
Не спростовують вірні висновки суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції вимог Закону України «Про іпотеку» в частині перевірки дотримання порядку направлення боржнику та іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання. 
За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
У пункті 11 Договору іпотеки сторони погодили, що Іпотекодержатель надсилає Позичальнику та Іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання. Проте, вказаним пунктом сторони не врегулювали питання щодо фактичного отримання повідомлень.
Таким чином слід дійти висновку про те, що сторони дійшли згоди щодо направлення всіх повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Отже, якщо іпотекодавець узгодив з іпотекодержателем процедуру надсилання повідомлень, які необхідні будуть при виконанні умов договору іпотеки, він повинен діяти добросовісно, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.
Судом встановлено, що 14.02.2019 на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було направлені рекомендованим листом повідомлення з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором, розмір якого визначений станом на 01.09.2018 із застереженням, що в разі не погашення заборгованості по кредитному договору банком (іпотеко держателем) буде звернуте стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. 19.02.2019 року відправлення не було вручене адресатам, а 03.03.2019 року повернуто за зворотною адресою. Отже ОСОБА_1 цих відправлень не отримала, що в свою чергу свідчить про недобросовісність іпотекодавця та порушення прав іпотекодержателя в очікуванні таких дій (стаття 13 ЦК України). Право іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не може залежати від волі іпотекодавця на отримання повідомлення з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором.
Таким чином, суд вірно прийшов до висновку, що повернення від боржника належно направленої вимоги за закінченням встановленого строку зберігання свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апеляційної скарги про невідповідність звіту про оцінку предмету іпотеки вимогам закону: на предмет відсутності порушень при його складанні, його повноти, правильності та відповідності на предмет порушень, а також доводи апеляційної скарги про те, що сума заборгованості не відповідає дійсності.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Отже, зазначені вище доводи апеляційної скарги не вказувалися позивачем підставами його позову та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому не приймаються і не розглядаються в суді апеляційної інстанції.
Не спростовують вірні висновки суду доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального права у зв`язку із незастосуванням ст. 1281 ЦК України та ст. 1282 ЦК України, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратило право на звернення стягнення на предмет іпотеки за пропуском строку пред`явлення вимог до спадкоємців.
За ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Проте суду не надано доказів такого повідомлення кредитора у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 .
Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 375, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

       Головуючий                                                         Ю. Б. Войтко

       Судді:                                          І. В. Міхасішин 

                        І. М. Стадник