ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
 
іменем України

22 січня 2020 року
м. Харків

справа № 646/7515/19
провадження № 22-ц/818/568/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Огар І.В., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
представник відповідача – ОСОБА_4 ,
третя особа – Інспекція державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року в складі судді Теслікової І.І.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа – Інспекція державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, та просила: зобов`язати відповідача здійснити за власні кошти перебудову самовільно реконструйованих нежитлових приміщень 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , шляхом приведення їх у попередній стан, а саме – демонтувати сходи та вхідні двері з боку майдану Захисників України; стягнути з відповідача на її користь судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власницею нежитлових приміщень цокольного поверху № 30, 30а, 30б, 30в, 31, 31а, 31б, 31в, 31г, 31д загальною площею 97,6 кв м в літ. «А-5», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником нежитлових приміщень 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м за цією ж адресою є ОСОБА_3 . У вересні 2019 року ОСОБА_3 почала здійснювати прибудову сходів до належних їй вказаних нежитлових приміщень. В жовтні 2019 року за зверненням ОСОБА_1 Інспекція державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради здійснила позапланову перевірку вказаного об`єкту будівництва, за результатами якої скасовано реєстрацію повідомлення ОСОБА_3 про початок виконання будівельних робіт ХК № 061192332198. Проте, не зважаючи на скасування повідомлення про початок будівельних робіт, відповідач продовжує здійснювати реконструкцію нежитлових приміщень, що є порушенням будівельних норм та правил.

Зазначає, що дії відповідача суперечать суспільним інтересам, а саме – інтересам власників сусідніх квартир, що підтверджується їх колективною заявою. Прибудувавши сходи, ОСОБА_3 фактично здійснила захоплення частини земельної ділянки належної територіальній громаді, а саме – частини тротуару для проходу пішоходів та повністю обмежила позивачу доступ до вікна її приміщення, що знаходиться на цокольному поверху.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила накласти арешт та заборонити проведення будь – яких будівельних робіт, у тому числі з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту або технічного переоснащення нежитлових приміщень 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що після проведення реконструкції відповідач може узаконити самочинне будівництво шляхом внесення змін до Реєстру речових прав на нерухоме майно з подальшим відчуженням цього майна, що унеможливить виконання рішення суду про перебудову самочинно реконструйованого об`єкту та його приведення у попередній стан.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги позивача зводяться до зобов`язання відповідача демонтувати сходи та вхідні двері до нежитлових приміщень, які встановлені на майдані Захисників України та порушують права позивача. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про демонтування сходів та вхідних дверей. 

08 листопада 2019 року ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи і наданим доказам та безпідставно відмовлено у забезпеченні позову.

ОСОБА_3 та Інспекція державного архітектурно – будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову є зобов`язання ОСОБА_3 привести нежитлові приміщення 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у їх попередній стан шляхом демонтування сходів та вхідних дверей.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просила накласти арешт та заборонити проведення будь – яких будівельних робіт, у тому числі з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту або технічного переоснащення нежитлових приміщень 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 має об`єктивну можливість вчинення дій щодо відчуження майна, як його власник.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження нежитлових приміщень, що, в свою чергу, ускладнить виконання можливого рішення суду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне забезпечити позов, обравши вид забезпечення, передбачений пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України, а саме - заборонити відчуження нежитлових приміщень. 

Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує право користування ОСОБА_3 майном, а лише обмежує можливість відчуження за для збереження майна у власності встановлених осіб.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення (пункт 1 частини першої статті 376 ЦПК України).

З урахування викладеного, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року – скасувати та ухвалити нову постанову.

Заяву ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Заборонити відчуження нежитлових приміщень 1 – го поверху № 52-1-:-52-5 загальною площею 39,7 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постановлено складено 23 січня 2020 року.

Головуючий –                                                                                 А.В. Котелевець 

Судді – Р.М. Піддубний

О.Ю. Тичкова