22-ц/804/617/20 
                                                                                237/5317/19 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року                                                                                                        м. Маріуполь
                                                                                                                                        
                                                                                         Єдиний унікальний номер 237/5317/19
                                                                                         Номер провадження 22-ц/804/617/20

Донецький апеляційний суд   у складі   колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,
секретар судового засідання  Сікора М.М.,

сторони : 

позивач     -  ОСОБА_1 

відповідач - ОСОБА_2 

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року, у складі судді Сметаняка О.Я., дата складення повного судового рішення 11 грудня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1   звернулася до суду з позовом до батька ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що  вона є студентом 4 курсу правничого коледжу Запорізького національного університету, денної форми навчання, держбюджетної основи. На даний час витрати пов`язані з орендою житла, проїздом до місця навчання, харчуванням, забезпечення одягом та предметами повсякденного вжитку несе її мати. Відповідач хоча є непрацездатним, однак  має пенсію за вислугу років;  отримує доходи від використання належної йому земельної ділянки;  використовує автомобіль належний її матері та має додаткові доходи;  участі в утриманні на період її навчання не приймає,   але зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її  утримання, оскільки має таку можливість.  Просила стягувати  аліменти на її утримання в розмірі ? частки заробітку (доходу) до досягнення нею 23 річного віку, за умови продовження навчання.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року, з урахування ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання на період навчання в розмірі 1/6 частки доходу (заробітку), щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2019 року і до часу закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а судове рішення залишити без змін. Зазначає, що відповідач має у користуванні автомобіль і, незважаючи на стан здоров`я, систематично здійснює поїздки на цьому транспортному засобі  на непідконтрольну Україні територію, що свідчить  про наявність у нього матеріальної можливості для надання матеріальної допомоги позивачу у зв`язку з продовженням навчання; крім того відповідач  безоплатно  користується житлом  та несе мінімальні витрати на отримання будинку.

        Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені  належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали. Просили вирішити спір у їх відсутність.

        Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   задоволенню не підлягає                                     з таких підстав.

Судом встановлено, що  відповідач ОСОБА_2   є  батьком  позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .    Шлюб між батьками  позивача  не розірваний (а.с.4-6, 9).

З довідки про навчання № 31-29/560 від 23 вересня 2019 року, вбачається, що  ОСОБА_1 є студентом 4-го курсу, денної форми навчання Економіко-правового коледжу Запорізького національного університету, спеціальності право, держбюджетної основи, з терміном навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2020 року (а.с. 7).

З довідки про склад сім`ї позивача, слідує, що   позивач  зареєстрована у АДРЕСА_1 ,  разом із матір`ю ОСОБА_3   (а.с. 77, 109).

З пенсійного посвідчення відповідача ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , виданого 16 травня 2012 року, довідки про доходи пенсіонера від 02 грудня 2019 року слідує, що він отримує пенсію за вислугу років, є інвалідом І групи, інвалідом армії, розмір його пенсії за серпень - листопад 2019 року складає 6830,42 грн, сума виплаченої пенсії за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2019 року склала 135 023,35 грн (а.с. 35, 94-95, 99, 100).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 015658   ОСОБА_2 має на праві власності земельну ділянку площею, 3.820 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мар`їнської міської ради (а.с. 8).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів  у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 1/6 частки усіх доходів відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач  ОСОБА_1 ,   у зв`язку з продовженням  навчання  у вищому навчальному закладі  потребує  матеріальної  допомоги, а  відповідач ОСОБА_2   має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу   оскільки він  отримує пенсію та має у власності земельну ділянку. Розмір аліментів судом першої інстанції визначено з урахуванням стану здоров`я платника аліментів та інших обставин у справі, які були досліджені  в судовому засіданні.

З висновками суду не можна не погодитися, оскільки вони відповідають  обставинам справи, представленим сторонами доказам та нормам матеріального права.
        Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
        Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
        Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
         На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
        Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у  батьків можливості надавати таку допомогу.
         Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
         Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
        При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

         Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача в розмірі 1\6 частки заробітку (доходу),    суд першої інстанції виходив із  матеріального становища сторін та врахував, що  дочка  відповідача  не має можливості самостійно працювати та мати власний дохід, оскільки навчається на денному відділені   Запорізького національного університету, а її потреби, пов`язані з  навчанням,  викликані необхідністю  витрат на проживання, проїзд до місця навчання, їжу, одяг, придбання  підручників та елементарних  засобів для  звичайного  проживання.
        В апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_2   просить  скасувати судове рішення та відмовити ОСОБА_1 у позові, посилаючись на те, що він є інвалідом першої групи, має цілий ряд захворювань, потребує постійних витрат на придбання медикаментів, а тому, не має можливості виплачувати позивачу аліменти у зв`язку з продовженням навчання.
        Колегія суддів вважає, що наведені відповідачем підстави для відмови ОСОБА_1    у позові є неспроможними, оскільки  відповідач фактично має доходи у вигляді пенсії  і  згідно з положеннями закону він зобов`язаний приймати участь в утриманні своєї дитини у зв`язку з продовженням нею навчання, але на строк не більше  двадцяти трьох років.
        Вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінив представлені сторонами  матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів,  оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку, що підстав для звільнення відповідача від  обов*язку утримувати  дочку   у зв*язку з продовженням навчання немає, а  вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з урахуванням    стану здоров`я та її матеріального становища;  стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; відсутності у платника аліментів інших дітей, які потребують утримання; непрацездатної  дружини, батьків,   а також  інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі  обов`язку матері утримувати дочку, яка продовжує навчання.
         Факт отримання позивачем стипендії та державної допомоги  були враховані судом першої інстанції та, крім іншого, слугували підставою для зменшення  розміру аліментів та часткового задоволення   позову ОСОБА_1 , яка продовжує навчання до 30 червня 2020 року (а.с.7).
Основні доводи відповідача наведені в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов ОСОБА_1 і не можуть  бути  підставою для скасування рішення з відмовою ОСОБА_1 у позові, оскільки в судовому рішенні  надано повний аналіз представлених сторонами доказів, а суд апеляційної інстанції не вправі вдаватися до переоцінки цих доказів.
         Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді  першої інстанції та могли  кардинально вплинути  на рішення суду   і    давали підстави для звільнення відповідача від сплати аліментів,  ОСОБА_2   апеляційному суду не надано.

         Відтак, апеляційний суд дійшов  висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені  обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

        Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення        13 лютого     2020 року.

Судді:                                                                                                     Л.М. Кочегарова 

                                                                                                                О.М.Пономарьова

                                                                                                                Т.Б. Ткаченко